ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5643/22 Справа № 201/998/21 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву № б/н від 08 грудня 2011 року.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 21 920,57 грн., з яких: 7 661,57 грн. - заборгованості за кредитом, 14 259 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року позовні вимоги АТ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 08 грудня 2011 року станом на 13 грудня 2020 року у сумі 21 920 грн. 57 коп., з яких: 7 661,57 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14 259 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення заборгованості у вказаному судом розмірі за кредитним договором.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитної картки, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, не підписані відповідачем. Банк не подав до суду доказів, що зазначені умови та правила, а також витяг з тарифів обслуговування кредитної картки були додатком до анкети-заяви, підписаної відповідачем, тому їх не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Зазначає, що наявне рішення суду, яке набрало чинності, у справі № 201/6107/19 за змістом якого встановлено протиправність вимог по стягненню заборгованості з відповідача, у зв`язку із відсутністю договору, повідомленнями про умови кредитування та відсутності підписів. Вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, оскільки частина сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення процентів, пені, страхових платежів, між тим анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату процентів. Вважає безпідставним автоматичне продовження строку дії картки, оскільки продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, визначеного у договорі.

29 вересня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, враховуючи його збільшення згідно умов договору, позивачем дотримано при зверненні до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині вирішення позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 08 грудня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а.с.10).

Відповідач підтвердила, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася Умовами та правилами надання банківських послуг і згодна з його умовами, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua.

У анкеті-заяві, підписаної ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між сторонами був підписаний кредитний договір, за умовами якого відповідачу надано кредитні картки, а саме: 14 грудня 2005 року з терміном дії 12/08, 28 вересня 2006 року з терміном дії 09/09, 03 квітня 2007 року з терміном дії 09/09, 08 лютого 2011 року з терміном дії 12/14, 03 травня 2014 року з терміном дії 03/18.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 03 травня 2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн, 03 травня 2014 року кредитний ліміт було зменшено до 8 000 грн, 15 липня 2014 року кредитний ліміт було збільшено до 8 400 грн, 17 липня 2014 року кредитний ліміт було зменшено до 8 000 грн, 22 липня 2014 року кредитний ліміт було зменшено до 8 000 грн, 14 січня 2020 року кредитний ліміт було зменшено

до 0 грн.

На підтвердження позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого заборгованість станом на 13 грудня 2020 року складає у розмірі 21 920,57 грн., з яких: 7 661,57 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14 259 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому наявні умови кредитування для декількох видів платіжних карток: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем.

Також, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено умови для кредитних продуктів: картка Універсальна, Універсальна Голд, в якому зазначено умови кредитування, зокрема: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 50 000 грн, по картці «Універсальна Голд» - 75 000 грн; строк договору 240 місяців; строк кредитування до 240 міс; мета отримання кредиту споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду 0,00001 % річних; процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних: по картці «Універсальна» 43,2%, по картці «Універсальна Голд» - 42 %; загальні витрати за кредитом: по картці «Універсальна» 53 185,77 грн, по картці «Універсальна Голд» 61 687,16 грн; кількість та розмір платежів, періодичність внесення щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн; пеня не застосовується; штраф за прострочення більш, ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - по картці «Універсальна» 86,4%, по картці «Універсальна Голд» - 84 % (а.с. 11-12).

Згідно паспорту споживчого кредиту вищевказана інформація станом на 27 квітня 2019 року, зберігає чинність та є актуальною до 12 травня 2019 року.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам, нарахованими за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 грудня 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету- заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими процентами, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 08 грудня 2011 року.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 грудня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також не свідчить про ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, а також яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, що викладені в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» або «Універсальна Голд» та вказані у ньому відомості не відповідають відомостям вказаним у Тарифах, які подані на підтвердження обґрунтованості позовних вимог. Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 12 травня 2019 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорта про умови кредитування, підписаного відповідачем.

У розділі 4 паспорта також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 08 грудня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить як процентної ставки, так і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідач не заперечувала факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, здійснення активації кредитної картки, зняття кредитних коштів, часткове погашення заборгованості за договором, неодноразове звернення до банку для перевипущення кредитної картки у зв`язку із закінченням строку дії картки, що підтверджується наданими довідками (а.с. 8,9) та випискою по особовому рахунку відповідача (а. с. 48-56), отже не заперечувала факту укладення кредитного договору.

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Про те, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, Верховний Суд зазначав неодноразово (постанова від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19; від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21 та інших).

Це відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого самого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Отже, наявні підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь банку суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7 661,57 грн.

Доводи апеляційної скарги про наявність рішення суду, яке набрало чинності, у справі № 201/6107/19 за змістом якого вже встановлено протиправність вимог по стягненню заборгованості з відповідача, у зв`язку із відсутністю договору, повідомленнями про умови кредитування та відсутності підписів, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки стосуються дослідження інших правовідносин, зокрема пов`язаних з розглядом справи про визнання виконавчого напису нотаріуса не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження наявності кредитної заборгованості, оскільки частина сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення процентів, пені, страхових платежів, між тим анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату процентів, до уваги колегією суддів не беруться, як такі, що належним чином необґрунтовані. З огляду на те, що предметом позову, який підлягає доказуванню є - розмір заборгованості за кредитним договором, AT КБ «ПриватБанк» надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості). Відповідачка у свою чергу, не спростувала надані банком докази щодо цього факту, інших розрахунків суду не надала, з питанням про призначення судової експертизи не зверталась. Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом не заявляла, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Таким чином, обставини, на які відповідач посилається у апеляційній скарзі, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку про стягнення фактично отриманих відповідачем коштів підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про звернення АТ КБ «ПриватБанк» поза межами визначеного законом строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки укладений між сторонами кредитний договір від 08 грудня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), строку дії кредитного договору. Отже, враховуючи, що сторони не погодили погашення тіла кредиту щомісячними платежами, а також дату остаточного погашення кредиту; приймаючи до уваги положення ч.2 ст.530 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку щодо повернення фактично отриманих грошових коштів у будь-який час. Доказів пред`явлення позичальнику вимоги про погашення заборгованості до пред`явлення позовної заяви 28 січня 2021 року у даній справі не надано, трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту позивачем також не пропущений.

За таких обставин, рішення суду в частині вирішення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк про стягнення заборгованості по тілу кредиту слід залишити без змін, тоді як рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення суду про відмову у задоволенні цих вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог (35 %) витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанцій у розмірі 2 681,55 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року - скасувати в частині вирішення позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати у розмірі 2 681,55 грн.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова