Справа № 353/643/15
Провадження № 22-ц/4808/1314/22
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна І.Ю.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Максюти І.О.

секретаря Працун В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Андріїва В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в.о. начальника Тлумацького ВДВС в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) Пилипіва Р. на ухвалу Тлумацького районного суду від 14 жовтня 2022 року, постановлену в складі судді Луковкіна І.Ю. в м. Тлумач за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Андріїва Василя Івановича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон.

Заява мотивована тим, що ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2015 року задоволено подання державного виконавця Відділу ДВС Тлумацького РУЮ та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 2-279/2010р., виданим Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 15.12.2010 року. Зазначає, що тривалість дії обмежувальної санкції протягом семи років порушує одне з основоположних прав ОСОБА_1 , передбачене ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема особисте право залишати свою країну. А тому, беручи до уваги неефективність та тривалість обмежувального заходу, вважає, що такий захід виявився невиправданим з точки зору сприяння досягненню переслідуваної мети - гарантування повернення боргу. З моменту відкриття виконавчого провадження, шляхом реалізації майна боржника стягнуто 673 856,58 грн, з них 612 775,52 грн перераховано стягувачу. Залишок загальної суми нестягнутої заборгованості станом на 11.07.2022 року становить 514 654,32 грн, з них 466 763,48 на користь стягувача, що підтверджується відповіддю Тлумацького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області № 7507 від 14.07.2022 року. Зазначає, що він як боржник не ухиляється від виконання зобовязаннь по сплаті заборгованості. Просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Тлумацького районного суду від 14 жовтня 2022 року заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Андріїва Василя Івановича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон задоволено. Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя с. Хотимир Тлумацького району Івано-Франківської області, за межі України, застосоване ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2015 року у справі № 353/643/15-ц.

Не погоджуючись із ухвалою суду в.о. начальник Тлумацького ВДВС в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) Пилипів Р. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової про відмову у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Зокрема, вказує, що боржник після постановлення ухвали про обмеження у праві виїзді за кордон 08 липня 2015 року не сплачує жодної суми для погашення заборгованості. Разом з тим, згідно відповіді на запит №148072151 від 06.10.2022 року Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 працює та отримує дохід. Вказує, що сума зобов`язань за виконавчим листом №2-279/2020 виданим Тлумацьким районним судом від 15 грудня 2010 року є значною, державним виконавцем вжиті всі передбачені законодавством виконавчі дії, проте боржник не здійснює самостійно заходи для погашення заборгованості. Можливість боржника виїхати за межі України може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

28 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 адвоката Андріїва В.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що відсутні дії, які б вказували на свідоме ухиляння боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Представник Тлумацького ВДВС в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) належним чином повідомлений про судове засідання, проте не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві у виїзді за кордон суд першої інстанції виходив з того, що застосоване судом 08.07.2015 тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України триває понад сім років і не забезпечило виконання рішення суду, тобто тривале застосування вказаних заходів не відповідає легітимній меті, а саме виконанню рішення суду. Водночас представник боржника надав суду документи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштований на посаді рибовода у Хотимирському сільськогосподарському рибоводному фермерському господарстві та позитивно характеризується по місцю роботи, почав вносити кошти на погашення заборгованості, тобто на даний час у нього з`явилась можливість добровільно виконати рішення суду. В той же час будь-яких доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення суду та вжиття державним виконавцем заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, суду в судовому засіданні не надано..

Ухвалене судом рішення не відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Конституція України передбачає також можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що незаборонені законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що на виконанні у Тлумацькоve відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області перебуває виконавче провадження ВП № 23280018 по примусовому виконанню рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2010 року за виконавчим листом № 2-279/2010, виданим Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області від 15.12.2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 077 719,14 грн заборгованості за кредитним договором, 1700 грн 00 коп. судового збору, 120 грн 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2015 року задоволено подання державного виконавця Відділу ДВС Тлумацького РУЮ та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 2-279/2010р., виданим Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області 15.12.2010 року(а.с.11-12).

Згідно відповіді в.о. начальника Тлумацького ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) Пилипіва Р. з моменту відкриття виконавчого провадження, шляхом реалізації майна боржника стягнуто 673 856,58 грн, з них 612775,52 грн перераховано стягувачу. Залишок загальної суми нестягнутої заборгованості, станом на 11.07.2022 року становить 514654,32 грн., з них 466 763,48 грн на користь стягувача (а.с.18).

Згідно довідки від 30 вересня 2022 року ОСОБА_1 працює на посаді рибовода у Хотимирському сільськогосподарському рибоводному фермерському господарстві(а.с.48)

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Таким чином, діючим цивільно-процесуальним законодавством України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов`язань, а за умисне ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. При цьому, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Звертаючись до суду з даною заявою, боржник ОСОБА_1 вказував про неефективність та тривалість обмежувального заходу. Крім того, з моменту відкриття виконавчого провадження, шляхом реалізації майна боржника стягнуто 673 856,58 грн, з них 612 775,52 грн.

Отже, врахувавши наведене, суд першої інстанції вважав застосоване судом 08.07.2015 тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України триває понад сім років і не забезпечило виконання рішення суду, тобто тривале застосування вказаних заходів не відповідає легітимний меті, а саме виконанню рішення суду.

Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що часткове погашення боргу відбулось в примусовому порядку шляхом реалізації майна боржника, що не може безспірно свідчити про добросовісність виконання останнім зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Крім того, ОСОБА_1 при працевлаштуванні на роботі не надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що боржник регулярно сплачує заборгованість, оскільки в матеріалах справи наявні відомості про один платіж у розмірі 300 грн, що є незначною сумую в порівнянні з залишком заборгованості у розмірі 514 654, 32 грн.

Вищенаведені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про передчасний висновок суду щодо скасування тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки рішення суду боржником залишається невиконаним і ним не вчиняються будь-які добросовісні дії спрямовані на його виконання, а тому передбачені законом підстави для задоволення його заяви відсутні, оскільки суперечать ст..18 ЦПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 9 ч. 2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, якими приписано обов`язковість судового рішення, що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім цього, регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за кордон, застосоване ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2015 року у справі № 353/643/15-ц.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу в.о. начальника Тлумацького ВДВС в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) Пилипіва Р. задовольнити.

Ухвалу Тлумацького районного суду від 14 жовтня 2022 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Відмовити представнику ОСОБА_1 адвокату Андріїву Василю Івановичу у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за кордон, застосоване ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2015 року у справі № 353/643/15-ц.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 16 грудня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

І.О.Максюта