Житомирський апеляційний суд
Справа №293/9/22 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №293/9/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. у смт.Черняхів,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 146 745,37 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн та судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, судового збору - 2 375,47 грн. та оплати автотоварознавчої експертизи - 5 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 грудня 2020 року на автодорозі Черняхів-Малин сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , та транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок зіткнення автомобілю Mercedes-Benz Sprinter, що належить їй на праві власності, спричинені механічні пошкодження. Винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля Opel Vivaro ОСОБА_3 . Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 14 січня 2020 року вартість завданого їй матеріального збитку становить 266 745,37 грн. Утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля - 68 819,67 грн. Після встановлення винуватця ДТП Страховою компанією «Універсальна» їй відшкодовано 120 000 грн. Виплачена страхова сума є недостатньою для повного відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, їй завдано моральної шкоди, яка полягала в нераціональному витрачанні життєвого часу (проведення правових заходів), обумовленого необхідністю залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення звичайного порядку життя. У зв`язку з тим, що відповідач не бажає в добровільному порядку відшкодувати завдану їй шкоду, вона не має можливості придбати новий автомобіль, що позбавляє її джерела доходу. У разі відсутності доказів спричинення матеріальної шкоди здоров`ю, моральну шкоду має відшкодувати винна особа. Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2022 року до участі в справі залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3 (а.с.40-42).

Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Наполягає на тому, що саме ОСОБА_2 є належним відповідачем, як власник транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки, і зобов`язана відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду, завдану в результаті ДТП за участі автомобіля, що належить їй на праві власності, навіть без встановлення її вини в даній ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити - без змін. Заперечення ґрунтує на тому, що рішення суду першої інстанції є об`єктивним, виваженим, законним та справедливим у розумінні норм чинного законодавства. Шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд правильно встановив, що жодних правових підстав для настання її цивільної відповідальності за шкоду, завдану з вини іншої особи, немає. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Позивач не подавала жодних заяв чи клопотань про залучення іншої особи в якості відповідача або співвідповідача. Вважає, що позивач обрала неправильний спосіб захисту своїх прав та пред`явила позов до неналежного відповідача.

Від третьої особи ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Гуменюк О.В. направив клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому причину неявки не повідомив та апеляційну скаргу підтримав. Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просила розглядати справу без її участі, при цьому послалася на неможливість вільно пересуватися територією держави через загрози ракетно-бомбових ударів. Третя особа ОСОБА_3 повідомлений судовою повісткою про виклик, яка під розписку вручена дружині, що відповідно до положень частини третьої ст.130 ЦПК України вважається належним повідомленням про час, дату та місце судового засідання. ОСОБА_3 клопотань про відкладення розгляду не спрямовував та про причину неявки не повідомив, а тому в силу приписів частини третьої ст.131 ЦПК України вважається таким, що не з`явився без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За положеннями ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина перша статті 1188 ЦК України).

У пункті 2.2 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час скоєння ДТП, прописано, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно з частинами першої та другої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України, постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою. За сталою судовою практикою, розглядаючи позов, який випливає із справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішити питання лише про розмір відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.10).

Автомобіль Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.14).

Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року (справа №293/352/21) ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки останній 11 грудня 2020 року на автодорозі Черняхів-Малин, керуючи автомобілем Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги та здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Житомирської апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року постанова Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2021 року залишена без змін (а.с.11-12,17-18). Отже, саме дії водія транспортного засобу Opel Vivaro знаходяться у причинному зв`язку із подією ДТП, що доводиться матеріалами справи, а відповідачем і третьою особою протилежного не доведено.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги не спростовують тих обставин, що ОСОБА_3 керував автомобілем Opel Vivaro, маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб (а.с.14).

Отже, на підставі беззаперечних доказів суд першої інстанції правильно встановив, що винним у ДТП є володілець автомобіля Opel Vivaro ОСОБА_3 , який залучений до участі у справи як третя особа, а не власник автомобіля Opel Vivaro відповідач ОСОБА_2 , вимоги до якої позивачем заявлені.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz Sprinter ОСОБА_1 , становить 266 745,37 грн. Утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля - 68 819,67 грн (а.с.15-16). Страховик виплатив відшкодування у сумі 120 000 грн, але розмір страхового відшкодування не покриває весь спричинений збиток.

Як вже зазначалося вище, частина друга ст.1187 ЦК України передбачає, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, належним відповідачем у справі про цивільноправові наслідки є володілець джерела підвищеної небезпеки, який на законних підставах керує (використовує) транспортним засобом. Володіти (використовувати) на законних підставах транспортним засобом може не завжди його власник.

При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах за принципом вини, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина перша ст.1188 ЦК України).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , як власника автомобіля Opel Vivaro, оскільки вважала, що саме вона має нести цивільну відповідальність за спричинену їй (позивачу) внаслідок ДТП майнову шкоду, але постановою суду встановлено, що винним у завданні шкоди власнику автомобіля Мercedes-Benz Sprinter є ОСОБА_3 , а не власник автомобіля Opel Vivaro ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем Opel Vivaro, маючи реєстраційний документ на транспортний засіб, а тому шкода має відшкодовуватися ним, як винною особою, а не власником автомобіля. Натомість ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу, а не до винної особи ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У постанові від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

За положеннями частин першої та другої ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право залучити до участі у справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача лише виключно за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи.

ОСОБА_1 клопотань про залучення ОСОБА_3 співвідповідачем або заміни первісного відповідача належним відповідачем не заявляла.

Оскільки позивач пред`явила позов до особи, яка не повинна відповідати за спричинені збитки, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Із огляду на вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на його законність не впливають, бо вимоги заявлені до неналежного відповідача, а тому обговорювати решту доводів апеляційної скарги, що грунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права, сенсу немає.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо відсутні підстави для його скасування. Норми матеріального та процесуального права застосовані судом першої інстанції правильно. Отже, заочне рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: