Справа № 314/2041/22
Провадження № 2/314/728/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2041/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.11.2019 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 159. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося. Сторони фактично припинили шлюбні відносини. Спільне господарство ними не ведеться. Подальше сумісне життя і примирення між ними позивачка вважає неможливим.

Ухвалою суду від 02.09.2022 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників. Сторонам надано строк для надання відзиву, пояснень, відповіді на відзив та заперечень.

У визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк відповідач ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини, на обґрунтування якого зазначив, що між сторонами не вирішено питання щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Весь цей час він намагався налагодити нормальний зв`язок з дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечити усім необхідним. Відтак вважає свої права порушеними та просить суд визначити способи його участі у вихованні малолітнього сина, а саме:

1) Кожної першої та третьої суботи місяця з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин батько проводить час з сином без присутності матері; кожної другої і четвертої неділі місяця з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин батько проводить час з сином без присутності матері; в будні за попередньою домовленістю батьків; восени, навесні та взимку один тиждень, у літній період два тижні для сумісного відпочинку та оздоровлення сина, без присутності матері, за попередньою домовленістю батьків; святкові дня та дні народження з 11 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без присутності матері, батьки вирішують самостійно між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дитини; щомісяця необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (додатки месенджери);

2) У разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, перенести зустріч на іншу погоджену з батьком дату, враховуючи інтереси дитини, його стан здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

Ухвалою суду від 30.09.2022 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Цією ж ухвалою відбувся перехід від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує первісні позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, крім того, визнає зустрічний позов ОСОБА_2 у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 також надав у підготовче судове засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, крім того, визнає первісний позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов до суду не надходило.

За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд приймає визнання відповідачами позову, яке не суперечить змісту закону та не порушує права сторін, тому ухвалює рішення про задоволення первісного та зустрічного позовів.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30.11.2019 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 159, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.03.2022 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Судом встановлено, що шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення.

Таким чином, суд вважає, що первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Оскільки позивачка не висловила побажання щодо вибору прізвища після розірвання шлюбу, суд на підставі ст. 113 Сімейного кодексу України залишає ОСОБА_1 прізвище, набуте після реєстрації шлюбу.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

За змістом до ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов`язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене у ст.ст. 8, 19 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Згідно зі ст. 153 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (ст. 52), Конвенції про права дитини (ст.ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства».

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991), проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996, п. 78).

Положення щодо максимально можливого урахування інтересів дитини, а також неможливості здійснювати батьківські права всупереч інтересам дитини при регулюванні сімейних відносин закріплені також у ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України.

Отже, при ухваленні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В матеріалах справи відсутні дані і докази, за яких в силу Конвенції про права дитини або сімейного законодавства України спілкування батька з сином могло б суперечити інтересам дитини.

ОСОБА_2 має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання, а встановлення графіку такого спілкування в судовому порядку сприятиме більш чіткому розмежуванню прав та обов`язків батька і буде сприяти задоволенню інтересів дитини в частині наявності регулярного спілкування з ним, а не періодичного та невизначеного, що суперечило б гарному психоемоційному стану дитини.

На думку суду, обраний спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею, зазначений у позовній заяві відповідає інтересам дитини, враховує вік дитини, розпорядок дня дитини, а також не порушує права матері на виховання та спілкування з дитиною, що нею фактично підтверджено шляхом подання заяви про визнання зустрічного позову.

За таких обставин, зважаючи на визнання зустрічного позову відповідачем ОСОБА_1 , суд приходитьдо висновку щодо обґрунтованості зустрічного позову та наявності підстав для його задоволення у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 82, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 112, 113, 141, 150, 153, 159 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 30.11.2019 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 159, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вільнянської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини задовольнити.

Встановити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі:

1) Кожної першої та третьої суботи місяця з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин батько проводить час з сином без присутності матері; кожної другої і четвертої неділі місяця з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин батько проводить час з сином без присутності матері; в будні за попередньою домовленістю батьків; восени, навесні та взимку один тиждень, у літній період два тижні для сумісного відпочинку та оздоровлення сина, без присутності матері, за попередньою домовленістю батьків; святкові дня та дні народження з 11 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без присутності матері, батьки вирішують самостійно між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дитини; щомісяця необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (додатки месенджери);

2) У разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, перенести зустріч на іншу погоджену з батьком дату, враховуючи інтереси дитини, його стан здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

19.12.2022