Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1308/20 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/1308/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з ОСОБА_2 відшкодування за заподіяну майнову шкоду в сумі 70 711 грн. та - за моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є потерпілим від ДТП, яка сталася 10 грудня 2019 року на регульованому перехресті вулиць 9-го Січня - Русанівська в м. Радомишлі Житомирської області. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем VOLVO VNL, д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом KAISER, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофора, не надав дорогу автомобілю CITROEN JUMPY, д.н.з. НОМЕР_3 , під його керуванням, який рухався в зустрічному напрямку, чим завдав йому матеріальних збитків.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2020 року до участі в справі залучено: співвідповідача - ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група») та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) (а.с.57).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, кошти в сумі 70 711,20 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 4 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у задоволеній щодо нього частині скасувати та ухвалити нове, яким залишити позов без задоволення.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв як доказ та не надав оцінки висновку експерта від 02 грудня 2020 року №7898/20-21, пославшись на те, що вина відповідача встановлена рішенням суду в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Проте, у висновку експерта від 02 грудня 2020 року №7898/20-21 чітко зазначено, що у його діях невідповідностей технічним нормам вимог п.16.6 Правил дорожнього руху України, які б стали причиною виникнення події ДТП, не вбачається. Навпаки, в цій дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_1 вбачається невідповідність п.11.2 ПДР України. Тобто, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за порушення п.16.6 ПДР України, про який вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, при розгляді спору суд не взяв до уваги положення ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відшкодовується саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП із урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Також посилається на те, що ним в судовому засіданні наголошувалося на визнанні висновку експерта від 18 червня 2020 року №91 неналежним доказом. В даному випадку вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТЗ. Відновлення такого КТЗ є економічно недоцільним. Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Вважає, що суд першої інстанції не врахував положень ст.30 вищезазначеного Закону та дійшов помилкового висновку про стягнення з нього майнової шкоди як вартість відновлювального ремонту в сумі 70 711,20 грн. Якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарного вартості перевищує його ринкову вартість на час пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на час пошкодження. Не визначення вартості металобрухту не дає можливості встановити суму відшкодування, яка підлягає сплаті позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «СК «Українська страхова група» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до нього залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що електронний поліс №ЕР-167858942 станом на 10 грудня 2019 року (на день ДТП) не діяв, оскільки ОСОБА_2 страхового платежу в розмірі 1 808 грн. не вніс. Електронний поліс №108632714 почав діяти з 18 години 10 грудня 2019 року. Отже, на час ДТП, яка сталася о 17 годині 10 хв. 10 грудня 2019 року, діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Українська страхова група», не існувало. Крім того, відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. ОСОБА_1 18 грудня 2019 року звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з письмовим повідомленням про ДТП, але станом на 24 грудня 2020 року позивач із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. Згідно з п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 вищевказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДПТ, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Зазначений річний строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому його пропуск є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. ДТП сталася 10 грудня 2019 року, із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану його транспортному засобу, ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Українська страхова група» не звертався. Отже, позивач пропустив встановлений Законом строк, що є підставою для відмови у задоволенні позову до страхової компанії.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування позиції довірителя зазначає, що постановою суду від 26 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова суду не оскаржувалася та набрала законної сили. Розмір заподіяної матеріальної шкоди визначено правильно, що підтверджується доказами, які не спростовані. Позивач є військовослужбовцем в/ч А3253, яка розташована за межами м. Радомишля. Відсутність транспортного засобу створює для ОСОБА_1 складнощі в оперативному прибутті до місця служби, чим порушено нормальний ритм його життя. Натомість винуватець ДТП навіть не вибачився перед учасником АТО та у відшкодування шкоди нічого не заплатив. Намагається уникнути майнової відповідальності.

Від третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України відзиву на апеляційну не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити, рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у відшкодування майнової та моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки висновки суду першої інстанції не повністю відповідають встановленим обставинам справи, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджені та оцінені докази у справі, зокрема, висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 18 червня 2020 року №91 та звіт про оцінку від 11 червня 2022 року не є у справі належними та допустимими доказами.

Позивач ОСОБА_1 та його представник заперечили задоволення апеляційної скарги. Просять у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін як справедливе. Пояснили, що позивач звертався до МТСБУ щодо відшкодування заподіяної шкоди, але останнє відмовило у виплаті страхового відшкодуванні, пославшись на те, що виплату має зробити ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за полісом №ЕР . Відмову у виплаті страхового відшкодування не оскаржували.

Представники ПАТ «СК «Українська страхова група» та МТСБУ не з`явилися. Юридичні особи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості у матеріалах справи. ПАТ«СК «Українська страхова група» спрямувало клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. За таких обставин, відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року, яка 05 січня 2020 року набрала законної сили, встановлено, що 10 грудня 2019 року о 17 годині 10 хвилин на регульованому перехресті вулиць 9-го Січня - Русанівська в м. Радомишлі Житомирської області Василевський Дмитро Андрійович, керуючи автомобілем VOLVO VNL, д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом KAISER, р.н.з. НОМЕР_2 , здійснюючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофора, не надав дорогу автомобілю CITROEN JUMPY, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, чим спричинив автомобілю позивача механічних пошкоджень (а.с.13,18).

Вищевказаною постановою винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 . У матеріалах справи відсутні докази, що постанова оскаржувалася в апеляційному порядку.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що відносно ОСОБА_1 складався б протокол про адміністративне правопорушення та останній притягався б до адміністративної відповідальності.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша ст.1166 ЦК України).

За положеннями п.1 частини першої ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на висновок експертного автотехнічного дослідження від 02 грудня 2020 року №7898/20-21, проведеного Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, про те що у причинно-наслідковому зв`язку із створенням дорожньо-транспортної пригоди знаходяться дії водія автомобіля CITROEN JUMPY ОСОБА_1 , а не водія автомобіля VOLVO VNL, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 спростовуються змістом процитованої вище частини шостої ст.82 ЦПК України, а також тим, що розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

У даному випадку, розглядається позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, а тому апеляційний суд не вправі обговорювати вину ОСОБА_2 , яка доведена чинною постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року, що набрала законної сили та має преюдиційне значення для розгляду цієї справи про цивільно-правові наслідки винних дій ОСОБА_2 .

Отже, винним у скоєнні ДТП є відповідач ОСОБА_2 . Вина позивача ОСОБА_1 або вина обох водіїв належними та допустимими доказами не доведена за наявності чинної постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2019 року.

Разом із тим, частиною першою ст.983 ЦК України унормовано, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову до ПАТ «СК «Українська страхова група» з тих мотивів, що суду не надано доказів наявності на час ДТП, яка сталася о 17 годині 10 хв. 10 грудня 2019 року, діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Українська страхова група». Так, ОСОБА_2 не був сплачений страховий платіж в розмірі 1 808 грн, а тому електронний поліс №ЕР 167858942 на час скоєння ДТП не набрав чинності та був недіючим. Не надано доказу сплати ОСОБА_2 страхового платежу за електронним полісом №ЕР 167858942 й суду апеляційної інстанції, а електронний поліс №108632714 розпочав свою дію 10 грудня 2019 року лише з 18 години, тобто після того, як відбулася ДТП і на момент скоєння ДТП ще не діяв також. Окрім того, законодавство не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.

Листом від 11 лютого 2020 року №3.1-02/4260 МТСБУ відмовило позивачу ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування із посиланням на те, що такі дії має вчинити ПАТ «СК «Українська страхова група», оскільки страховою компанією був виданий поліс №ЕР 167858942 (а.с.17).

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, але їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Позивач скористався абсолютним правом та звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, як до особи, яка завдала цю шкоду і відповідальність якої на момент ДТП застрахована не була. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач обрав спосіб захисту в загальному порядку, з винної особи. Апеляційна скарга не містить доводів із цього приводу, а тому апеляційним судом не обговорюється.

Натомість апеляційна скарга містить доводи щодо розміру відшкодування збитків.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (зі змісту ст.76 ЦПК України).

За положеннями частини першої ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач вартість спричиненої йому майнової шкоди (збитку) доводить, у тому числі, оригіналом звіту про оцінку від 11 червня 2022 року, виготовленим суб`єктом оціночної діяльності ТзОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 02 жовтня 2020 року №993/20, виданий Фондом державного майна України). Оцінювач Дукмасов І.В. має вищу технічну освіту, сертифікат оцінювача виданий ФДМУ спільно з Київським колледжем нерухомості від 28 березня 2001 року №ЕО-109; свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів видане ФДМУ від 14 липня 2005 року №3672. Посвідчення про підвищення кваліфікації від 26 лютого 2020 року МФ №2306-ПК.

Апеляційний суд не зважає на описку, допущену у висновку про вартість об`єкта оцінки, оскільки у решті письмового доказу однозначно йдеться про те, що об`єктом оцінки є автомобіль CITROEN JUMPY, фургон малотонажний-В, д.н.з. НОМЕР_3 . Ідентифікуючою ознакою є номер кузова - НОМЕР_4 , який тотожний номеру кузова, вказаному в свідоцтві про реєстрацію цього транспортного засобу (а.с.8). З огляду на інші письмові докази у колегії суддів апеляційного суду не викликає сумнівів, що об`єктом дослідження суб`єкта оціночної діяльності був саме автомобіль, власником якого є позивач, тобто автомобіль CITROEN JUMPY, фургон малотонажний-В, д.н.з. НОМЕР_3 , а не автомобіль «Mercedes-Benz»190, як помилково зазначено у висновку звіту про оцінку вартості спричиненого збитку позивачу, який є власником автомобіля CITROEN JUMPY, фургон малотонажний-В, д.н.з. НОМЕР_3 . Сама по собі описка автоматично не робить звіт про оцінку недопустимим та недостовірним доказом, а заперечення представника ОСОБА_2 з цього приводу є надуманими.

Так, огляд автомобіля CITROEN JUMPY проводився в світлий час доби 11 червня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності власника ОСОБА_1 . Учасник ДТП ОСОБА_2 на запрошення для огляду пошкодженого КТЗ не з`явився. Об`єкт оцінки знаходиться внаслідок ДТП у непридатному для використання за призначенням стані. Оцінка проводилася відповідно до Міжнародного стандарту оцінки МСО; Норм професійної діяльності оцінювача, затверджених Радою Українського товариства оцінювачів 11 квітня 1995 року, протокол №7; Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440; Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року №1442; Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оцінку діяльності в Україні; Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10 грудня 2003 року №1891.

Як убачається зі звіту про оцінку від 11 червня 2022 року середня ринкова вартість автомобіля CITROEN JUMPY складає 70 200 грн., а вартість його відновлювального ремонту склала 153 148 грн. Отже, вартість відновлювального ремонту перевищила ринкову вартість автомобіля. Відновлювальний ремонт недоцільний (економічно необґрунтований).

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу унормовано ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у даному випадку вартість нанесеного збитку дорівнює різниці між вартістю автомобіля CITROEN JUMPY до пошкодження та вартістю цього автомобіля після пошкодження: 62 883 грн - 4 674 грн (ліквідаційна вартість -металобрухт) = 58 209 грн.

Апеляційний суд не сприймає звіт про оцінку за висновок експертів, оскільки він не містить посилання, що підготовлений для подання до суду, а також того, що особи обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом із цим, відповідач та його представник не спростували іншими належними та допустимими доказами письмовий доказ, який надав позивач - звіт про оцінку вартості нанесеного йому збитку, що на відміну від висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 18 червня 2020 року №91 містить вартість автомобіля CITROEN JUMPY після ДТП, яка сталася 10 грудня 2019 року з вини ОСОБА_2 .

Аргументи апеляційної скарги щодо урахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є неактуальними, оскільки з огляду на вищевикладене про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, не йдеться у зв`язку з тим, відшкодовування слід здійснювати за правилами пункту 30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи, що автомобіль позивача вважається фізично знищеним та ОСОБА_2 цієї обставини доказами не спростував, а доводи апеляційної скарги з цього приводу грунтуються на припущеннях. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи на засадах змагальності.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд рішення суду першої інстанції змінює в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Сума відшкодування матеріальної шкоди зменшується з 70 711,20 грн. до 58 209 грн.

Згідно з частиною першою ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин першої та другої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v.Bulgaria, №68490/01).

Стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 4 000 грн, суд першої інстанції правильно врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступінь вини відповідача ОСОБА_2 , тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а тому рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди залишає без змін.

Апеляційний суд не відшкодовує позивачу витрати в сумі 5 000 грн., які він поніс за проведення звіту про оцінку від 11 червня 2022 року, оскільки ці витрати не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, тобто не є витратами, пов`язаними із залученням експертів та проведенням експертизи.

Суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції шляхом зменшення суми відшкодування майнової шкоди, а тому витрати, які поніс відповідач ОСОБА_2 на оплату апеляційної скарги, йому компенсуються пропорційно в сумі 882,70 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ України, що передбачено положеннями ст.141 ЦПК України. Позивач згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.6). Учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (п.13 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір»).

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії»).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, змінити, зменшивши суму відшкодування з 70 711 грн. 20 коп. до 58 209 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави судовий збір у сумі 882 грн. 70 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 27 червня 2022 року.