ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1612/22Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/796/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2022 року (ухвалене суддею Марциновською І.В., дата складення повного тексту 29 червня 2022 року) у справі №607/1612/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у 2004 році між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2009 шлюб між ними розірвано та вирішено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 40 % всіх видів заробітку (доходу) позивача, починаючи з 26.11.2008 року та до досягнення дітьми повноліття. Зазначив, що не був обізнаний про те, що відповідач пред`явила виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання, оскільки вона повідомила, що залишила позовну заяву без розгляду. Про наявність виконавчого провадження та заборгованість зі сплати аліментів у сумі 320011,90 грн. дізнався лише у 2021 році, коли відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.03.2021 було видано дублікат виконавчого листа № 2-643/09 та відновлено виконавче провадження.

Зазначив, що після розірвання шлюбу до травня 2018 року вони продовжували проживати разом в орендованому житлі. За цей період усі витрати щодо оренди житла, харчування, придбання одягу, побутові витрати, оплату за дитячі садки та витрати на школу здійснювались позивачем, так як відповідач офіційно та неофіційно не була працевлаштована. Відтак їхня сім`я повністю перебувала на його утриманні.

Вважає що з листопада 2008 року до травня 2018 року мало місце фактичне проживання дітей з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цих же дітей, а також повне перебування дітей на утриманні платника аліментів. На його думку, такі обставини дають підстави для звільнення його відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України від сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання дітей на користь їхньої матері, яка цих дітей не утримувала, за період з листопада 2008 року до травня 2018 року у сумі 181639,14 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначив, що ним надано належні та допустимі докази на підтвердження обставин передбачених частиною 2 статті 197 СК України, які є підставою для звільнення від сплати аліментів з листопада 2008 року до травня 2018 року, а саме фактичне проживання з дітьми на користь яких він зобов`язаний був сплачувати аліменти. Вважає, що суд помилково дав критичну оцінку показам свідків посилаючись на те, що вони є рідними та можуть бути зацікавленими у вирішенні справи на користь сторони за клопотанням якої допитувались. Однак саме рідним та друзям відомо про факти та обставини проживання сторін разом та матеріальне утримання позивачем його дітей. При тому, суд вважав доведеною ту обставину, що відповідач працювала та отримувала дохід достатній для утримання себе та дітей без допомоги позивача. Відповідач не довела що вона перебувала в трудових відносинах з американською компанію "Modere", оскільки не надала трудову книжку та докази виплати їй заробітної плати.

В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що до 2016 року він неофіційно працював водієм таксі, а потім водієм автобуса міжнародних рейсів і отримані кошти витрачав на утримання сім`ї. Суд безпідставно відмовив у допиті свідка ОСОБА_7 , який є його дядьком, ОСОБА_8 з яким він їздив у рейси та останній бачив що він купляв для дому та свідка ОСОБА_9 , який допомагав в черговому переїзді на орендоване житло.

Представник апелянта додатково пояснив, що в АСВП у спецрозділі наявна відмітка про те, що виконавче провадження завершене, тому позивач повинен бути звільнений від сплати заборгованості за аліментами.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що позивач міг проживати з ними в рік близько двох місяців, вона дозволяла це тому що він батько дітей, однак жодного утримання він не надавав. Він згадував про дітей коли в нього було скрутне матеріальне становище, проганяли жінки з якими він проживав і не хотів їхати до матері. Позивач обіцяв що поїде на заробітки і допоможе дітям, однак за зароблені кошти він купив собі автомобіль. Вона весь час працювала дистриб`ютором в американській компанії шляхом здійснення мережевого маркетингу і проживаючи у своєї матері їздила в Тернопіль на роботу. Свідка ОСОБА_7 вона бачила один раз, водій ОСОБА_8 можливо підтвердить що позивач щось купляв, однак дітям цього позивач не давав, а надання допомоги у переїзді не свідчить про надання утримання дітям (свідок ОСОБА_10 ).

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що суд при вирішенні питання видачі дубліката виконавчого листа ретельно з`ясовував існування у виконавчій службі незавершеного виконавчого провадження згідно виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання їх спільних дітей, яке було втрачене виконавчою службою. Всі виконавчі дії по виконанню виконавчих документів вносились в автоматизовану систему виконавчих проваджень і в цій системі є наявна постанова про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 за 15.04.2010 року та відсутні відомості про його закінчення чи повернення виконавчого провадження стягувачу про що обов`язково виноситься постанова яка вноситься в АСВП. Запис "завершено" можливо внесено у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження через його втрату.

Заслухавши пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача та його представника, які заперечили доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановлено, що з 01.05.2004 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2009 шлюб між сторонами розірвано та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 40 відсотків всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26.11.2008 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Ваврика Ю.П. від 15.04.2010 відкрито виконавче провадження № 18879216,

ОСОБА_1 не сплачував аліменти внаслідок чого заборгованість по аліментах за період з листопада 2008 року до грудня 2021 року становить 320011,90 грн. При цьому за період з листопада 2008 року до травня 2018 року розмір заборгованості становить 181639,14 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем тих обставин що він в період з листопада 2008 року до травня 2018 року надавав на постійній основі утримання своїм дітям у визначеному судом розмірі.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.2 ст 197 СК України суд може за позовом платника аліментів повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з листопада 2008 року до травня 2018 року у сумі 181639,14 грн, позивач посилався на те, що у вказаний період вони з відповідачем та їхніми спільними дітьми проживали однією сім`єю, утримання якої повністю здійснював позивач, що є обставиною, яка має істотне значення у розумінні ст. 197 СК України і є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позивач зазначав, що в той час відповідач ніде не працювала і він один повністю забезпечував сім`ю.

Доказів перебування у трудових відносинах та розміру отримуваної ним заробітної плати не надав.

Відповідач заперечила факт спільного проживання після розлучення та надання коштів на утримання дітей, пояснила, що позивач не більше двох місяців в рік міг проживати з дітьми, що вона допускала, тому що він батько дітей.

Позивач на підтвердження своїх вимог просив допитати в якості свідків його матір, сестру, куму та сусідку матері.

Допитані в якості свідка сестра позивача ОСОБА_11 , яка проживає в місті Харків, мати позивача ОСОБА_12 та її сусідка ОСОБА_13 , які проживають у Хмельницькій області, в судовому засіданні пояснювали, що позивач здійснював матеріальне забезпечення сім`ї, купляв продукти харчування, одяг для дітей. В той час свідки - мати позивача та сусідка матері позивача підтвердили, що відповідачка також працювала (займалась продажем пігулок) та проживаючи у своєї матері в Хмельницькій області протягом 2011-2012 років їздила на роботу в Тернопіль і приїжджала лише на вихідні.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 77 цього Кодексу предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.76, 79, 80 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом на підставі пояснень свідків встановлено, що у період 2008-2009 років, коли сторони розлучилися, спільне проживання між ними було припинене. Також у період 2011-2012 років сторони проживали у батьків відповідача у с. Довгалівка Ямпільського району Хмельницької області. У період з листопада 2008 року до травня 2018 року позивач періодично проживав за місцем проживання відповідача та дітей.

Разом з тим жодний зі свідків достеменно не підтвердив факт постійного утримання позивачем у вказаний вище період відповідача та їхніх спільних дітей, оскільки ніхто зі свідків не показав, що особисто бачив, як позивач на постійній основі надавав відповідачу кошти на утримання дітей чи особисто у повному обсязі забезпечував потреби сім`ї.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачці та їх дітям в період з листопада 2008 року до травня 2018/ року, в чому полягала така допомога та який був її розмір.

Періодичне проживання позивача разом із відповідачем та дітьми в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дітям.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за період з листопада 2008 року по травень 2018 року.

Доводи представника апелянта про те, що в спецрозділі АСВП наявна інформація що виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання їх дітей завершене, що дає підстави звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період, не заслуговують уваги суду виходячи з наступного.

Згідно чинного законодавства в АСВП в обов`язковому порядку вносяться постанови про відкриття виконавчого провадження, про закінчення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документу без подальшого виконання.

В АСВП наявна постанова старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Ваврика Ю.П. від 15.04.2010 про відкриття виконавчого провадження № 18879216 за виконавчим листом про стягнення аліментів з позивача та відсутня постанова про повернення виконавчого документу без подальшого виконання чи про закінчення виконавчого провадження. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей було встановлено, що він був втрачений відділом ДВС. За вказаних обставин інформація в спецрозділі АСВП про стан виконавчого провадження "завершене" не свідчить про те виконавчий лист був повернутий стягувачу чи виконавче провадження було закінчене.

Отже, рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2022 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 січня 2023 року.

Головуюча:

Судді: