н/п 2/490/2185/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за затримку платежів за аліментними зобов`язаннями,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього заборгованість по аліментам в сумі 46 825,48 грн., пеню за затримку платежів за аліментними зобов`язаннями 543 407,34 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу від 27.11.2019 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана останньою 10.12.2019 року.

12.12.2019 року направлені запити щодо реєстрації осіб на виконання вимог ст.ст. 27,187 ЦПК України.

Відповідь надійшла до суду 08.01.2020 року.

Ухвалою від 09.01.2020 року дана позовна заява залишена без руху.

На виконання даної ухвали позивачем направлена уточнена позовна заява, в якій ОСОБА_3 просила стягнути пеню за затримку платежів за аліментними зобов`язаннями в сумі 673 910,68 грн.

Ухвалою від 21.01.2020 року відкрито позовне провадження.

11.03.2020 року надійшла заява ОСОБА_3 про зменшення позовних вимог, в якій вона просила стягнути пеню у розмірі 63 972 грн.

Ухвалою суду від 26.06.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 14.09.2020 року.

Слухання справи за заявами сторін неодноразово відкладалось.

08.09.2021 року від відповідача надійшов відзив, у якому просив про відмову у задоволенні позову, вказавши таке.

19.02.2016 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по стягненню аліментів.

12.02.2020 року позивачка отримала розрахунок, в якому станом на 01.01.2020 року сукупний розмір заборгованості по аліментам складає 4654 грн, та такий розрахунок був наданий 12.03.2020 року із заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Проте, станом на 01.05.2021 року заборгованість складає 9 грн., аліменти продовжують стягуватись за місцем роботи.

Окрім того, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2019 року по справі № 490/1313/19 зазначено, що станом на грудень 2018 року заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2018 року відсутня, борг сплачено в розмірі 11616 грн. одним платежем, проте позивачкою ця сума не врахована.

За такого, умислу на несплату аліментів не мав, вживав заходів щодо сплати аліментів.

Ухвалою суду від 27.01.2022 року задоволено клопотання адвоката позивача-Труба К.Б., та витребувано від Центрального ДВС матеріали виконавчого провадження № 50205401 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , слухання справи відкладено на 14.04.2022 року.

Слухання справи відкладалось на 10.10.2022 року, 08.12.2022 року.

Позивач до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про слухання справи у його відсутності не надходило.

Розумністьтривалості судового розглядумаєвизначатися з огляду на обставинисправи та наступнікритерії: складністьсправи, поведінказаявника та компетентнихорганів, а такожважливість предмета позову для заявника у справі (рішенняЄвропейського суду з прав людини у справі «ФрідлендерпротиФранції»).

Враховуючинеобхідністьвирішеннясправи у розумні строки, суд вважає,щодостатніхправових і фактичнихпідстав для відкладенняслуханнясправи на цей час немає.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процес. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом. (ч.ч.1, 2, п. 10 ч. 3ст. 2 ЦПК України)

Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2020 року у справі №9901/11/19вказала,що у дотриманні стандартів доступу до суду, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, важливе значення має добросовісна поведінка позивача та його представника.

У розумінні процесуального законодавства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до суду. Як ініціатор судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді справи.

Загальнообов`язкові процесуальні правила, зокрема, викладені уст. 223 ЦПК Україниє певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження. Частина п`ята статті 223 ЦПК України сконструйована таким чином, що дає суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду її автору, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою на засідання суду.

Крім того, як вказано у постанові ВС від 22.05.2019 (справа №310/12817/13) процесуальний закон не вказує на необхідності врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд враховує, що повідомлення про день, час та місце розгляду справи були направлені позивачу завчасно, з дотримання розумних строків розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, однак в судове засідання позивач не з`явився повторно, не повідомивши суд про причину неявки. Наразі будь-яких доказів наявності поважних причин неявки до суду позивач не надав.

Відповідно дост. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо, зокрема, належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з наведеним, залишення заяви без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК Українине є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на розумні строки розгляду справ, та те, що позивач не з`являється в суд для розгляду справи без підтвердження поважності неявки, суд вважає за доцільне залишити позов без розгляду, оскільки, позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Керуючись ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені за затримку платежів за аліментними зобов`язаннями- залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу право на повторне звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова