Провадження № 22-ц/812/600/22 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2022 року м. Миколаїв

справа № 490/5556/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Управління екології відділу озеленення та благоустрою Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою

Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 січня 2022 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено того ж дня),

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Управління екології Відділу озеленення та благоустрою Департаменту житлово-комунального господарства (далі Департамент ЖКГ) та Департаменту ЖКГ про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що є власником автомобіля марки "Субару Форестер", р/н НОМЕР_1 . 24 лютого 2020 року її чоловік, який керував транспортним засобом в установленому законом порядку, здійснив зупинку для висадки пасажира по вул. Адміральській, 38 (КНП ММР «ЦПМСД № 5) у м. Миколаєві. У цей час через непогоду та сильний вітер на проїжджу частину впало дерево тополі, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження із заподіянням матеріальних збитків в розмірі 195 275,39 грн. Цей факт зафіксовано співробітниками поліції, які прибули на виклик водія. Крім того, їй як власнику транспортного засобу заподіяна моральна шкода, яка полягає у позбавленні можливості тривалий час користуватись транспортом, душевних хвилюваннях за стан здоров`я чоловіка, необхідності витрачати значний час для захисту своїх інтересів.

Посилаючись на те, що шкоду завдано з вини відповідачів внаслідок неналежного виконання своїх повноважень і обов`язків балансоутримувачів з контролю за станом утримання зелених насаджень, які перебувають у комунальній власності, та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів солідарно 110 286,22 грн. матеріальної шкоди, як різниці у вартості автомобіля до пошкодження та залишкової вартості після події, а також 80 000 грн. моральної шкоди, 5500 грн. витрат на оцінку майна та судові витрати.

Відповідач - Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради позов не визнала. У відзиві зазначила, що не є належним відповідачем по справі відповідно до статті 25 Закону «Про благоустрій населених пунктів та пункту 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, оскільки балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень. Адміністрація не є балансоутримувачем дерев, а органом місцевого самоврядування не визначено відповідальну особу за стан зелених насаджень. Відповідно до Положення про адміністрацію Центрального району Миколаївської міськради, затвердженого рішенням Миколаївської міськради від 23 лютого 2017року № 16/32, адміністрація є виконавчим органом місцевого самоврядування, на який покладено виконання робіт щодо знесення, кронування та санітарної обрізки зелених насаджень, розташованих та територіях загального користування приватного сектору, відомчого житлового фонду, житлових будинків комунальної власності за зверненнями фізичних та юридичних осіб, які фіксуються у службі оперативного реагування Департаменту ЖКГ. ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеральної шкоди та заподіяння моральної шкоди. Крім того, падіння дерева сталося внаслідок небезпечного природного метеорологічного явища 2-го рівня небезпеки, тобто внаслідок обставин непереборної сили, яке характеризується непередбаченістю та неможливістю своєчасно попередити наслідки, що виключає відповідальність Адміністрації.

Відповідач - виконавчий комітет Миколаївської міськради позов також не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначив, що є неналежним відповідачем, оскільки вулиця Адміральська належить до об`єктів благоустрою, що фінансується з місцевого бюджету, а організацію забезпечення догляду та санітарного стану цього об`єкту за територіальністю здійснює Адміністрація Центрального району. Відповідач також посилається на те, що шкоду заподіяно внаслідок дії непереборної сили, яку неможливо передбачити та своєчасно попередити наслідки.

Відповідач - Департамент ЖКГ позов не визнав, посилаючись на відсутність підстав відповідальності цієї установи, тоді як відповідальність за організацію та забезпечення догляду та санітарного стану об`єктів благоустрою, які фінансуються з місцевого бюджету та до яких віднесено вул. Адміральську, несе Адміністрація Центрального району. До того ж 24 лютого 2020 року в м. Миколаєві було оголошено штормове попередження через сильний вітер, шкода була спричинена буревієм, а не бездіяльністю органів місцевого самоврядування щодо належного утримання об`єктів благоустрою. Відділ озеленення та благоустрою Управління екології Департаменту ЖКГ не є окремою юридичною особою, а є структурним підрозділом Департаменту, отже не може бути самостійним відповідачем по справі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, на її користь з Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради стягнуто 110 286,22 грн. майнової шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, 5500 грн. витрат на оплату послуг оцінки майна, а також 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1187,86 грн. судового збору. У задоволенні позову до інших відповідачів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що функції організації благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом земельних насаджень, як елементів об`єкту благоустрою, покладається на виконавчі органі місцевого самоврядування, яким на території міста, де сталась подія 24 лютого 2020 року (вул.Адміральська, 38), є Адміністрація Центрального району. Функції з контролю за організацією робіт з утримання, благоустрою та санітарного очищення території району покладено на адміністрацію відповідно до Положення про Адміністрацію Центрального району (пункти 3.4.16, 3.4.17), затвердженого рішенням ММР від 23 лютого 2017 року №16/32, та рішенням Миколаївської міськради від 28 лютого 2014 року №208. Шкоду майну позивачки заподіяно внаслідок неналежного нагляду та контролю за станом земельних насаджень на об`єктах благоустрою (вулиці міста), а саме їх огляд (загальний, частковий позачерговий), виявлення пошкоджень та сухостою, що свідчить про наявність вини виконавчого органу. Крім того, ця подія сталася на спеціально облаштованому паркувальному місці біля комунального лікувального закладу (поліклініки), поруч з місцем стоянки автомобілів для інвалідів, що потребувало підвищеної уваги та ретельного догляду за належним станом об`єктів благоустрою. При цьому відповідач не довів відсутність своєї вини або наявність непереборної сили, як надзвичайної зовнішньої події, яку відповідальна особи не могла передбачити або не могла відвернути чи уникнути її дії за звичайних обставин при всій обачливості. Судом встановлено склад цивільного правопорушення та підстави відповідальності за заподіяння майнової шкоди за статтею 1166 ЦК, розмір якої визначено як різницю між оціночною вартістю автомобіля до події та залишкової вартості після пошкодження, та моральної шкоди за статтею 23 ЦК, розмір якої суд визначив, враховуючи ступень душевних страждань внаслідок порушення цивільних прав ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Адміністрація Центрального району Миколаївської міськради просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечував позов, та наголошував, що ця установа не є балансоутримувачем зелених насаджень на території Центрального району м. Миколаєва, а закріплення об`єктів благоустрою за тим чи іншим виконавчим органом не призводить до передачі цього об`єкту на баланс виконавчого органу. Судом також не взято до уваги наявність надзвичайного природного явища, яке призвело до заподіяння шкоди, що відповідно до статті 617 ЦК звільняє Адміністрацію Центрального району від відповідальності. Позивачем не доведено належними доказами, а судом достатньо не обґрунтовані підстави відшкодування майнової та моральної шкоди, а також покладення цього обов`язку на адміністрацію. Крім того, суд невірно визначив розмір майнової шкоди, не звернувши увагу на методику визначення майнової шкоди за звітом, не врахувавши коефіцієнт фізичного зносу автомобіля позивачки на момент події.

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справу розглянуто в порядку письмового провадження у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею автомобіля марки Субару Форестер, р.н. НОМЕР_1 (а.с.70 том 1).

24 лютого 2020 року приблизно у період 12.40-14.00 год. автомобіль під керуванням чоловіка позивачки ОСОБА_2 зупинився на паркувальному місці біля будівлі поліклінічного відділення ЦПМСД № 5 по вул. Адміральській, 38 у м. Миколаєві. У цей час внаслідок негоди та сильних поривів вітру впало дерево тополі, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу.

Того ж дня ОСОБА_2 звернувся с заявою до Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, яким установлено факт падіння дерева на автомобіль позивачки та пошкодження рухомого майна (а.с.171 том 1).

За звітом № 67-20 від 9 березня 2020 року про незалежну оцінку майна з визначенням вартості матеріального збитку, проведеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , розмір майнового збитку, заподіяного власникові автомобіля Субару Форестер, р.н. НОМЕР_1 , складає 195 275,39 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля на дату події, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його дійсну ринкову вартість та є нерентабельним (а.с.177-202 том 1).

Ринкова залишкова вартість автомобіля марки «Субару Форестер» у пошкодженому стані становить 84 989,17 грн.(звіту № 350-21 від 15 грудня 2021року) (а.с.203-208 том 1).

Факт складних погодних умов 24 лютого 2020 року підтверджено листом Миколаївського обласного центру з гідрометеорології від 29 жовтня 2020 року № 15/058/629, листом Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення від 4 грудня 2020 року, за змістом яких 24 лютого 2020 року у період часу з 13 год. максимальні пориви вітру досягали 32 м/с відбувалося стихійне явище ІІ рівня небезпечності «помаранчевого» (а.с.71, 85 том 1).

Експертною комісією ДСНС України з визначення рівнів та класів надзвичайних ситуацій ( протокол № 104/02-20 від 12 березня 2020 року ) негода 24 лютого 2020 року на території Миколаївської області класифікована як надзвичайна ситуація природного характеру Код ДК 019-2010: 20231-«НС, пов`язана з сильним вітром (швидкістю 25 м/с і більш), охоплюючи шквали та смерчі» Рівень надзвичайної ситуації місцевий (а.с.89-90 том 1).

Спірні правовідносини, в тому числі і повноваження його суб`єктів, регулюються загальними нормами цивільного законодавства, законодавством з благоустрою та місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу цієї норми та правил статті 11 ЦК вбачається, що зобов`язання про відшкодування шкоди виникає з сукупності таких умов, як наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 17 Закону "Про благоустрій населених пунктів" від 6 вересня 2005 року №2807-IV (далі Закон №2807) громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

До повноважень, зокрема, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб), визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

До повноважень виконавчих органів цих рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, майданчиків для паркування транспортних засобів, озелененням таких територій, охороною зелених насаджень тощо (частини 2,3 статті 10 Закону №2807).

Підпунктом 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону "Про місцеве самоврядування" також передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Об`єктами благоустрою населених пунктів, зокрема, є території загального користування, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки тощо (частина 1 статті 13 Закону №2807).

Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях (абзац 2 частини 1 статті 21 Закону №2807)

Віднесення земельних насаджень до елементів благоустрою передбачено і пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів.

З метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні (двічі на рік навесні та восени обстежуються всі елементи), часткові (огляд окремих елементів) та позачергові (після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо) огляди. Огляд проводять балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти (розділ 12 Правил).

Під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень виявляють аварійні дерева, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебувають у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі (пункту 9.1.11 Правил).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відповідальною особою за стан об`єктів благоустрою комунальної власності, якими є вулиці, паркувальні майданчики, в тому числі його складових елементів, якими є зелені насадження, є виконавчий орган місцевого самоврядування або створений ним спеціальний орган, відповідальний за утримання об`єктів благоустрою (балансоутримувач).

Органом місцевого самоврядування на території, де сталась подія 24 лютого 2020 року, є Миколаївська міська рада.

Виконавчим органом Миколаївської міської ради, поряд з іншими, є Адміністрація Центрального району ММР, яка підзвітна і підконтрольна міській раді, підпорядкована виконавчому комітету та міському голові (п 1.1 рішенням Миколаївської міської ради від 23 лютого 2017 року).

Адміністрація Центрального району ММР є юридичною особою (пункт 1.4 рішення).

До повноважень адміністрації належить організація та виконання робіт із знесення, кронування та санітарної обрізки дерев і кущів на території, прилеглій до житлових будинків всіх форм власності; організація роботи з утримання, благоустрою, санітарного очищення житлового фонду приватного сектору та об`єктів благоустрою, закріплених за адміністраціями районів (пункт3.4.16, 3.4.17 рішення).

До переліку об`єктів благоустрою міста, що фінансуються з міського бюджету, а організацію і забезпечення догляду за якими здійснює Адміністрація Центрального району ММР, віднесено вул. Адміральську (рішення Миколаївської міської ради від 28 лютого 2014 року №208) (а.с.118-123 том 1).

При цьому суду не надано відомостей про те, що органом місцевого самоврядування або його виконавчим органом було створено інший орган (службу) та визначено повноваження такого органу, як відповідальної особи за утримання об`єктів благоустрою.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідальною особою за стан об`єкту благоустрою майданчика для паркування транспортних засобів по вул. Адміральскій,38, в тому числі і наявних там дерев, як елементів об`єкту благоустрою, несе виконавчий орган місцевого самоврядування, яким на цій території є Адміністрація Центрального району ММР.

Посилання апелянта на те, що Адміністрація Центрального району Миколаївської міськради не є балансоутримувачем дерева тополі, яке впало 24 лютого 2020 року, не можуть вважатись переконливими, оскільки дерева є не окремим об`єктом благоустрою, а лише елементом такого об`єкту як вулиця або майданчик для паркування транспортних засобів.

Відомостей про те, що дерева або вулиця чи паркувальний майданчик перебувають на балансі іншої юридичної особи (балансоутримувача), або органи місцевого самоврядування визначили таку особу відповідальною за стан об`єктів благоустрою, матеріали справи не містять.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що вина відповідача не доведена.

Досліджуючи це питання, суд першої інстанції вірно виходив з презумпції вини відповідача у заподіянні шкоди, що випливає зі змісту статті 1166 ЦК, та недоведеності обставин, які звільняють його від відповідальності.

При цьому, заперечуючи свою відповідальність за заподіяну шкоду майну позивачки, Адміністрація Центрального району в апеляційній скарзі не зазначає особу, яка має відшкодувати майнову та моральну шкоду потерпілій особі в цих правовідносинах.

Висновки суду з цього питання викладені в мотивувальній частині судового рішення, і, погоджуючись з ними, апеляційний суд не вбачає підстав для детальної аргументації їх відхилення. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, обов`язок суду давати обґрунтування своїх рішень не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Посилання заявника на те, що шкоду завдано дією непереборної сили, що виключає наявність вини та підстави відповідальності Адміністрації Центрального району за падіння дерева, не заслуговує на увагу, оскільки ознакою непереборної сили (стаття 617 ЦК) є неможливість передбачити наслідки дії такої сили за звичайних обставин при всій обачливості відповідальної особи.

Падіння дерева тополі, як одного з багатьох дерев на цій вулиці, стало наслідком недостатнього контролю за станом зелених насаджень, несвоєчасного виявлення аварійних дерев, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів та транспортних засобів, а тому є наслідком бездіяльності відповідача, який мав можливість передбачити наслідки погодних умов при належній обачливості. Несприятливі погодні умови 24 лютого 2020 року лише сприяли падінню аварійного дерева.

Отже, висновок суду першої інстанції, що відповідальною особою за шкоду, заподіяну 24 лютого 2020 року майну ОСОБА_1 внаслідок падіння дерева є Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради, яка не довела відсутність своєї вини, і в діях якої є склад деліктного правопорушення, відповідає обставинам справи та положенням цивільного законодавства і нормативно-правових актів органу місцевого самоврядування.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив зі звіту №67-20 від 9 березня 2020 року оцінювача ФОП ОСОБА_3 щодо ринкової вартості автомобіля на час події 24 лютого 2020 року, що складає 195 275,39 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту дорівнює 231 158,25 грн., що перевищує його дійсну ринкову вартість до події, тому ремонт є нерентабельним.

Згідно звіту оцінювача №350-21 від 15 грудня 2021 року вартість автомобіля марки «Субару Форестер» у пошкодженому стані, тобто залишкова вартість складає 84 989,17 грн.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після пошкодження.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження (пункт 15 постанови № 4 Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року).

Враховуючи ці вимоги закону, суд вірно визначив різницю між ринковою вартістю автомобіля до події 24 лютого 2020 року (195 275,39 грн.) та залишковою вартістю після події (84 989,17 грн.) та розрахував розмір відшкодування 110 286,22 грн.

При цьому оцінювачем застосовані Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом МЮУ і Фонду Держмайна від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика) та Методика визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, державна реєстрація від 12 вересня 2014 року.

Відповідно до цих нормативних актів ринкова вартість конкретного транспортного засобу (С) визначається з застосуванням середньої ринкової вартості (Сср), що є середньою ціною продажу ідентичного транспортного засобу; коефіцієнта коригування ринкової вартості по величині пробігу (Гк); та процентного показника додаткового пониження ринкової вартості транспортного засобу, який залежить від умов відходу, зберігання і експлуатації (Дз) (а.с.22 том 1).

При такому розрахунку враховано пробіг, стан, комплектація та середні ціни на ринку автомобілів.

При визначенні вартості відновлювального ремонту (Свр) (231 158,25 грн.) враховується вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів та вартість складових (запчастин), що підлягають заміні при ремонті (а.с.24 том 1).

Застосування у цьому розрахунку коефіцієнту фізичного зносу (Ез - співвідношення ринкової вартості до ціни нового автомобіля), як окремого показника, Методою не передбачено.

Відповідно до пункту 7.36 Методики коефіцієнт фізичного зносу застосовується для визначення ринкової вартості складової частини колісного транспортного засобу.

Водночас, заперечуючи обґрунтованість розрахунку, наведеного оцінювачем у звіті № 67-20 від 9 березня 2020 року, апелянт в суді першої та апеляційної інстанції не заявляв клопотання про виклик оцінювача та надання ним пояснень щодо своїх висновків.

Іншого розрахунку розміру відшкодування апелянт суду також не надав.

Отже, заперечення апелянта щодо розміру відшкодування майнової шкоди не можуть вважатись переконливими.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до положень статті 23 та 1167 ЦК вірно виходив з того, що така шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а її розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), часу та зусиль, які необхідні для відновлення попереднього стану, та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Керуючись засадами розумності та справедливості та ураховуючи неможливість позивачки тривалий час користуватись своїм майном та необхідність організації інших способів пересування, що суттєво змінює життєві плани, суд дійшов вмотивованого висновку про розмір відшкодування 5 000 грн.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не довела заподіяну шкоду здоров`ю, пов`язане з невірним тлумаченням підстав відповідальності за моральну шкоду, яка полягає не тільки у фізичних стражданнях.

Доводів, які би спростовували висновок суду в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга не містить.

Відсутні і доводи щодо визначеного судом розміру відшкодування витрат на проведення оцінки пошкодженого майна 5500 грн., а також судових витрат 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1187,86 грн. судового збору.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для скасування судового рішення як в частині суб`єкта відповідальності, так і в частині складових та розміру відшкодування.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 1 липня 2022 року