ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №2/1522/8661/11

Апеляційне провадження № 22-ц/813/5212/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року, ухвалене під головуванням судді Єршової Л.С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2011 року публічне акціонерне товариство «ІмексБанк» (далі - ПАТ «ІмексБанк», банк) звернулось до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 29 березня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІмексБанк», правонаступником якого є ПАТ «ІмексБанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії № 497, на підставі якого банк відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 95 000 євро зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних за користування кредитом. Терміни сплати кредиту та процентів погоджені сторонами у кредитному договорі та графіку погашення кредиту, згідно з якими відповідач зобов`язалася кожного місяця сплачувати встановлені ним суми.

Відповідач не виконувала умови укладеного договору у зв`язку з чим банк звернувся до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором кредитної лінії від 29 березня 2007 року №497 у розмірі 67 943,92 євро основного зобов`язання за кредитом; пеню, нараховану за неналежне виконання зобов`язань за договором, у сумі 87 246,82 грн, а також судові витрати по справі (т.1а.с.3-6,87-88,105-106,113-114,119-120).

Зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій та рух справи в судах

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року позов ПАТ «ІмексБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ІмексБанк» за кредитним договором від 29 березня 2007 року №497 заборгованість у розмірі 67 943,92 євро; пеню, нараховану за неналежне виконання зобов`язань, у розмірі 87 246,82 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої підтверджується наданим банком розрахунком, який відповідачем не спростовано. На підставі вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову (т.1а.с.134-136).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2013 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилена. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, розмір якої підтверджено наданим банком розрахунком та позичальником не спростовано, тому є правильними висновки суду першої інстанції про стягнення кредитної заборгованості(т.1а.с.172-175).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2020 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі -ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», товариство) про заміну стягувача задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «ІмексБанк» на правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» () у виконавчих листах, виданих по справі №2/1522/8661/11 на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року (т.1а.с.223-225).

У листопаді 2020 року ОСОБА_4 , як особа, яка не брала участі у справі, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року (т.2а.с.21-25).

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_2 передала в іпотеку банку у забезпечення виконання зобов`язань за укладеним між нею та банком кредитним договором від 29 березня 2007 року № 497, належить позичальнику на підставі договору дарування від 21 березня 2001 року та є її особистим майном.Посилання ОСОБА_2 на відсутність нотаріально посвідченої згоди, як чоловіка ОСОБА_4 , на укладання договору іпотеки, не має правового значення для вирішення цієї справи та не стосується предмету спору щодо стягнення кредитної заборгованості, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Також рішенням суду встановлено, що 15 серпня 2019 року між ТОВ «ФК та Гарантія» та ПАТ «ІмексБанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №104 за результатами відкритих торгів (аукціону), що оформлено протоколом електронного аукціону від 18 липня 2019 року № UA-EA-2019-07-01-000014-b. За цим договором ПАТ «ІмексБанк» відступив, а ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» прийняло та сплатило за право грошової вимоги до боржників, спадкоємців боржників, правонаступників боржників та інших осіб до яких перейшли права і обов`язки боржників за кредитними договорами та/або договорами поруки відповідно до пункту 1 вказаного договору (т.2а.с.114-118).

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року (т.4а.с.1-6).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 травня 2021 року відмолено у прийнятті зазначеної апеляційної скарги з тих підстав, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_1 (т.4а.с.16).

Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу суду задоволена. Ухвала Одеського апеляційного суду від 05 травня 2021 року скасована, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення суду залишена без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року та постанова Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року залишено без змін (т.3 а.с.162-169).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2012 року (т.4 а.с.25).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

В апеляційній скарзі апелянт наводить наступні доводи та зазначає, що:

-вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З 10 лютого 2005 року дотепер вона зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Також у даній квартирі проживає її неповнолітній брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-з реєстру нерухомого майна їй стало відомо, що квартира у який вона мешкає, знаходиться в іпотеці банку за договором кредитної лінії №497 від 29 березня 2007 року;

-згідно зі ст.32 ЦК України, ст.177 СК України та ст.17 Закону «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання;

-для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування;

-дозвіл органу опіки та піклування потрібен не лише в тому разі, якщо дитина є співвласником нерухомості, а й у тому випадку, якщо має місце лише реєстрація дитини в житловому приміщенні.

-відповідно до ч.2 та 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Однак, згоди на укладення кредитного договору, який передбачав передачу житла де вона будучи зареєстрованою ще малолітньою особою, не було;

-невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклуваннях є підставою для визнання такого договору недійсним, а стягнення за таким договором безпідставним;

-Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;

-наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13;

-після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки;

-рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року було стягнено проценти та пеню, які нараховані позивачем після дострокового припинення кредитного договору, що в свою чергу збільшило ризик примусового стягнення та втрати житла;

-пропуск строку на подання нею апеляційної скарги є поважним, оскільки зумовлений обставинами, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій, оскільки на момент прийняття рішення вона була неповнолітньою особою і не знала про існування вищезазначених обставин та прийняття рішення, вона не була залучена як третя особа, відповідно, не було залучено до справи орган опіки та піклування в інтересах малолітніх осіб (т.4а.с.1-6).

Правом відзиву на апеляційну скаргу інші учасники процесу не скористались.

Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 29 листопада 2022 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення судового засідання з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», який прийняв участь у розгляді справи в режимі відеоконференцї, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року підлягає закриттю з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що 29 березня 2007 року між АКБ «ІмексБанк», правонаступником якого є ПАТ «ІмексБанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії № 497, на підставі якого банк відкрив відповідачу невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 95 000 євро зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 28 березня 2014 року. ОСОБА_2 , в свою чергу, прийняла на себе зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту і сплати нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, передбачені умовами вищезазначеного договору (т.1а.с.7-11).

Відповідно до п.12 Договору кредитної лінії № 497 від 29 березня 2007 року кредит надавався для закінчення будівництва складських та офісних приміщень.

Згідно п.1.3 договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги сторони уклали договір іпотеки, за умови якого позичальник передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,3 кв.м., що належить позичальнику на підставі договору дарування від 21 березня 2001 року (т.1а.с.8).

Починаючи з вересня 2009 року ОСОБА_2 систематично порушувала умови повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, визначених кредитним договором та графіком погашення кредиту.

Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених пунктами 3.3.2.-3.3.8. цього договору, протягом більше п`яти днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту і нараховану пеню.

10 лютого 2011 року за вих. № 683 ПАТ «ІмексБанк» направив ОСОБА_2 лист з вимогою повернути суму кредиту в повному обсязі та відсотків за фактичний строк його користування на протязі 30 днів з дати отримання вимоги, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 68019,43 Євро, а також заборгованість по процентам станом на 09 лютого 2011 року в сумі 11 136,01Євро. Зазначений лист відповідач ОСОБА_2 отримала особисто 11 лютого 2011 року, про що свідчить її підпис на листі, проте, заборгованість за кредитним договором не погасила(т.1а.с.35-36).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 20 грудня 2012 року становить 67 943,92 євро основного зобов`язання за кредитом та 87 246,82 грн. пені, нарахованої за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором(т.1а.с.119-120).

Згідно довідки про склад сім`ї від 12 червня 2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_2 (позичальник) з 22 січня 1999 року, ОСОБА_1 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04 березня 2009 року, ОСОБА_5 (син), ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04 березня 2009 року. Тобто, діти позичальника зареєстровані у вищевказаній квартирі після укладання іпотечного договору (т.3а.с.9).

Згідно довідки про склад сім`ї від 19 березня 2007 року, в квартирі АДРЕСА_1 , проживала на день укладання кредитного договору 29 березня 2007 року, одна особа - ОСОБА_2 (позичальник) з 22 січня 1999 року(т.3а.с.117).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1 розділу І, V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та(або)обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1ст. 352 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків цієї особи.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, не залучена до участі у справі, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо з судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її(1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є апелянт, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Крім того, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таку правову позицію щодо застосування правил ч.1ст.352 ЦПК України містить постанова Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №200/6831/18.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

На вказані обставини звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Також постанові Верховного Суду від 24липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Це питання має вирішуватись апеляційним судом, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Згідно ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За свідоцтвом про народження, апелянт ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_2 (т.3а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т.3а.с.7).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на те, що з 10 лютого 2005 року та по даний час, вона зареєстрована та проживає разом із неповнолітнім братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_1 .

З реєстру нерухомого майна їй стало відомо, що дана квартира знаходиться в іпотеці Банку за договором кредитної лінії №497 від 29 березня 2007 року. А оскаржуваним рішенням суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого вона опинилася на межі втрати єдиного житла.

Між тим, з апеляційної скарги та наданої копії оскаржуваного судового рішення вбачається, що предметом розгляду справи у 2012 році було стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 .

Оскаржуваним рішенням ніяким чином не вирішувалося питання щодо квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 :

- не є стороною кредитного договору;

- не була учасником справи;

-оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 не входить до кола осіб, які відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України, мають права на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року.

Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року, суд вирішив питання лише про права і обов`язки лише відповідача ОСОБА_2 .

Ніяких інших питань, в тому числі питань про права та обов`язки апелянта ОСОБА_1 суд першої інстанції не вирішував.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено відсутність вирішення оскаржуваним рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів чи обов`язків апелянта ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що оскаржуваним рішення порушуються її права є безпідставними, та необґрунтованими, оскільки таке твердження має ймовірний, а не очевидний та безумовний характер, що також свідчить про недоведеність апелянтом факту порушення судовим рішенням її прав.

Відповідно до п.3ч.1ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 яка не є учасником даної справи і судом першої інстанції не вирішувалося питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, апеляційний суд відповідно до приписів п.3 ч.1ст.362ЦПК України закриває апеляційне провадження.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 362, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 грудня 2012 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: