Справа № 203/1721/22
Провадження № 2/0203/935/2022
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Погрібному О.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в режимі відеоконференції у загальному порядку цивільну справу у паперовій формі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2022 року подав через місцевий суд загальної юрисдикції цю заяву до ОСОБА_1 , вказавши третьою особою ОСОБА_2 , на предмет стягнення заборгованості за кредитним договором № 2007-023 від 07 лютого 2007 року, укладеним зі ОСОБА_2 , з підстав наявності зобов`язань у відповідача у зв`язку з укладеним договором поруки, що за розрахунком позивача станом на 18 січня 2022 року становить 14 528 273,84 грн., з яких 2 495 108,27 грн. заборгованість за кредитом, 480,90 грн. - заборгованість відсотків за користування кредитом, 12 032 684,67 грн. - пеня.

З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 08 липня 2022 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка.

Відповідач ОСОБА_1 10 серпня 2022 року подала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала повністю з підстав відсутності у неї будь-яких зобов`язань поручителя за кредитним договором № 2007-023 від 07 лютого 2007 року, оскільки вона такий договір поруки не укладала, як і не укладала ніяких договорів про внесення змін до договору поруки у 2015 році, а тому наполягала на відмові у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в свою чергу 26 серпня 2022 року подав відповідь на відзив, доводи якого зводилися до повторного наведення обставин і підстав первісно поданого позову.

Після цього, 14 жовтня 2022 року під час підготовчого провадження позивач подав позовну заяву, в якій змінив і предмет і підстави позову, заявивши про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованості за укладеним зі ОСОБА_1 кредитним договором № 2007-020 від 07 лютого 2007 року, забезпеченим порукою ОСОБА_2 , загальним розміром за період з 29 січня 2018 року по 18 січня 2022 року 6264,42 доларів США, що за курсом НБУ складає 176155,49 грн.

02 листопада 2022 року під час підготовчого провадження позивач подав «уточнену» позовну заяву, в якій фактично збільшив позовні вимоги, пред`явивши позов не тільки до ОСОБА_1 , як поручителя за зобов`язаннями ОСОБА_2 , що виникли за кредитним договором № 2007-023 від 07 лютого 2007 року, а і до основного боржника ОСОБА_2 , з яким власне укладався цей кредитний договір, заявивши про солідарне стягнення суми боргу 14 528 273,84 грн., з яких 2 495 108,27 грн. заборгованість за кредитом, 480,90 грн. - заборгованість відсотків за користування кредитом, 12 032 684,67 грн. пеня.

В підготовчому засіданні судом в порядку витребування доказів у позивача витребувано оригінал кредитної справи за кредитним договором № 2007-023 від 07 лютого 2007 року, що 06 грудня 2022 року позивачем надана в наявному обсязі згідно акту приймання-передачі кредитних документів на зберігання (базовий № 119344).

В підготовне засідання не з`явилися всі учасники справи, однак представник позивача 06 грудня 2022 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягаю чи задоволенні позову повністю, відповідач ОСОБА_1 у подані 06 грудня 2022 року заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на відмові у позові повністю, а відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не прибув, про відкладення розгляду не клопотав, причин неявки суду не повідомляв, що з`ясуванню обставин не перешкоджає, а тому за неявки усіх учасників проведений розгляд справи згідно з ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Провівши підготовче засідання, розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.

Ухвали, які суд постановляє у підготовчому провадженні за результатами підготовчого засідання визначені ч. 2 ст. 200 ЦПК України, а саме, про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так пунктом 1 ч.1 цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (див. пункт 33 постанови від 1 березня 2018 року у справі № 461/12052/15-ц, пункт 34 постанови від 6 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, постанову від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц). Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання (див. пункти 52-53 постанови від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц).

З огляду на вказане до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. А частина перша статті 19 ЦПК України у системному зв`язку з частиною першою статті 2, частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

Тобто, з 15 грудня 2017 року, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.03.2019 у справі №906/277/18.

Як встановлено судом, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, що виник у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 2007-023, укладеним 07 лютого 207 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 на предмет надання кредиту позичальнику на ремонт і реконструкцію основних засобів (п.1.2 кредитного договору).

За даними дослідженої судом в оригіналі кредитної справи № 119344 за вказаним кредитним договором № 2007-023 від 07 лютого 2007 року видача коштів кредиту в сумі 252 000,00 доларів США погоджувалась ОСОБА_2 у зв`язку зі здійсненням ним підприємницької діяльності згідно свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії В00 № 335644 від 14 лютого 2022 року, який за даними відкритих джерел ЄДРПОУ станом на день розгляду цієї справи як суб`єкт підприємницької діяльності у стані припинення не перебуває, тобто продовжує підприємницьку діяльність як фізична особа.

Саме по собі зазначення в кредитному договорі позичальника як ОСОБА_2 , не змінює його статусу як суб`єкта господарювання фізичної особи підприємця, оскільки будучи підприємцем ОСОБА_2 не перестає бути фізичною особою і громадянином і навпаки, доки підприємницька діяльність не припинена згідно чинного законодавства, запис про що вноситься до ЄДРПОУ.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно, належить дійти висновку, що вказаний договір укладений не зі споживачем, а із суб`єктом господарювання фізичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, що дає підстави вважати основне зобов`язання таким, яке виникло із господарських правовідносин, спір з приводу неналежного виконання якого підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

При цьому, суд відзначає, що оригінал кредитної справи за цим кредитним договором не містить ніяких договорів поруки із ОСОБА_1 , ксерокопії яких додавалися позивачем до позовної заяви.

Стосовно поданої позивачем «уточненої позовної заяви» від 14 жовтня 2022 року, суд відзначає, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 09 липня 2020 року по справі №922/404/19 під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві, а під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Отже, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір. Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Тотожні правові висновки Верховний Суд робив у своїх постанова від 10 грудня 2019 року у справі № 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.

Таким чином, суд не може прийняти до розгляду в силу ч.5 ст.49 ЦПК України «уточнену позовну заяву» в редакції від 14 жовтня 2022 року, оскільки позивач змінив як предмет, так і підставу позову, заявивши про стягнення боргу за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором № 2007-020 від 07 лютого 2007 року на суму 124 000,00 доларів США, тоді як первісно позивач заявляв позов за зовсім іншим кредитним договором з іншими умовами.

Керуючись п. 1 ч.1, ч. 2 ст. 255, ст. ст. 258-260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Уточнену позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу в солідарному порядку за кредитним договором № 2007-020 від 07 лютого 2007 року залишити без розгляду та повернути позивачу.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2007-023 від 07 лютого 2007 року закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції господарського суду та підсудний господарському суду Дніпропетровської області.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повна ухвала складена та підписана 28.12.2022.

Суддя О.В. Колесніченко