Справа № 143/361/20
Провадження № 22-ц/801/1993/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 рокуСправа № 143/361/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про повернення земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , адвоката Хомича І. О. на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у складі судді Бойка А. В. від 07 вересня 2022 року,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , звернувся до суду з цим позовом, за яким з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

- усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою, площею 3,2826 га, яка розташована на території Саражинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0077, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (далі ТОВ «ПК «Зоря Поділля») повернути ОСОБА_2 у користування належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 3,2826 га, яка розташована на території Саражинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0077;

- скасувати запис про проведену Вінницькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі Вінницька регіональна філія ДП «ЦДЗК») державну реєстрацію договору оренди № 236 від 01 лютого 2008 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новофастівське» (далі ТОВ «Новофастівське) і ОСОБА_3 на 20 років, запис № 69 від 08 грудня 2009 року щодо оренди земельної ділянки, площею 3,2826 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0077, яка розташована на території Саражинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області та належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтовування вимог позову зазначав, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 3,2826 га, кадастровий номер :03:002:0077.

01 лютого 2008 року між ТОВ «Новофастівське», правонаступником якого є ТОВ «ПК «Зоря Поділля» і ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі № 236, площею 3,2826 га, кадастровий номер :03:002:0077.

Відповідно до листа ТОВ «ПК «Зоря Поділля» № 141 від 18 травня 2016 року договір між ТОВ «Новофастівське» і ОСОБА_3 укладено на 10 років, державну реєстрацію договору проведено 08 грудня 2009 року за № 9, а відтак договір є чинним до 08 грудня 2019 року.

01 вересня 2019 року ОСОБА_1 письмово повідомив ТОВ «ПК «Зоря Поділля», що після закінчення строку договору він не бажає поновлювати його дію та має намір самостійно обробляти земельну ділянку і використовувати її для власних потреб.

Проте згодом з моменту отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що договір між ТОВ «Новофастівське» та ОСОБА_3 укладено на 20 років.

На адвокатський запит Відділом у Погребищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлено, що відповідно до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі Вінницькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» було здійснено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0077, площею 3,2826 га, укладеного 01 лютого 2008 року, терміном на 20 років.

ОСОБА_1 вказував, що договір, укладений між ТОВ «Новофастівське» та ОСОБА_3 на 20 років, є недійсним, тому що на його думку ОСОБА_3 не підписувала цей договір та акт прийому-передачі об`єкту оренди (земельної ділянки) за договором, а підпис ОСОБА_3 на цьому договорі та акті прийому-передачі об`єкту оренди виконаний від її імені іншою особою.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів, які б давали суду підстави вважати, що договір оренди землі був укладений за відсутності волевиявлення спадкодавниці ОСОБА_3 та не були доведені обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , адвокат Хомич І. О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначав, що проведення судової почеркознавчої експертизи у справі було єдиним можливим способом довести, що ОСОБА_3 не укладала договір оренди земельної ділянки № 236 від 01 лютого 2008 року, проте суд першої інстанції ухвалою від 07 липня 2022 року відмовив у задоволенні клопотання про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи.

ТОВ «ПК «Зоря Поділля» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи та норм матеріального права, якими регулюються правовідносини сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ВН № 044228 належала земельна ділянка, площею 3,2826 га, кадастровий номер :03:002:0077, яка розташована на території Саражинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

01 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Новофастівське», правонаступником якого є ТОВ «ПК «Зоря Поділля» було укладено договір оренди землі № 236, площею 3,2826 га, кадастровий номер :03:002:0077, який зареєстрований у Погребищенському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 08 грудня 2009 року за № 69.

Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 власницею земельної ділянки, площею 3,2826 га, кадастровий номер :03:002:0077, є ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України установлено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (частина перша статті 14, стаття 18 Закону).

Статтею 203 ЦК України установлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 152 ЗК України установлено, що власник земельної ділянки або користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування запису про державну реєстрацію договору оренди ОСОБА_1 вказував на те, що договір оренди земельної ділянки № 236 від 01 лютого 2008 року, укладений на 20 років, та акт прийому-передачі об`єкту оренди (земельної ділянки) за договором ОСОБА_3 не підписувала, а підпис ОСОБА_3 на цьому договорі та акті прийому-передачі об`єкту оренди виконаний від її імені іншою особою.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

З огляду на предмет і підстави заявленого ОСОБА_1 позову його твердження про те, що підпис у договорі оренди виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в договорі при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.

Обов`язок доказування невідповідності підпису ОСОБА_3 на оспорюваному договорі закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема в спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення в справі судової почеркознавчої експертизи.

Пунктом 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) передбачено, що одним з основних видів (підвидів) експертизи є почеркознавча експертиза.

Відповідно до підпункту 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, основними завданнями почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області 08 серпня 2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішній справ України.

Листом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішній справ України № 19/102/17/3-21846 від 03 грудня 2021 року надіслано до суду повідомлення № СЕ-19/102-21/1436-ПЧ від 02 грудня 2021 року про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_3 .

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

В подальшому суд першої інстанції, сприяючи представнику позивача у доказуванні, задовільнив клопотання про витребування доказів та сприяв пошуку необхідних документів, проте з урахуванням тривалості розгляду цієї справи і необхідності дотримання розумних строків її розгляду та враховуючи направлення матеріалів справи для виконання експертиз, суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Завданням цивільного судочинства, яким повинні керуватися суд та учасники судового процесу є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини перша друга статті 2 ЦПК України).

В судовій практиці добросовісність, з одного боку, розглядається як фундаментальна засада цивільного судочинства (принцип), з іншого як стандарт певної поведінки, і, серед іншого, добросовісність розглядається через такий аспект, як належне здійснення цивільних процесуальних прав та обов`язків.

Складовими цього принципу є:

- заборона зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК);

- вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина перша статті 44 ЦПК);

- процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium);

- заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя вводити суд в оману, використовувати втрачені процесуальні можливості.

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18 зроблено висновок, що зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Суд першої інстанції сприяв ОСОБА_1 у доведенні його обґрунтувань, зокрема роз`яснював право заявляти клопотання про витребування доказів, в тому числі тих, про витребування яких просив адвокат Хомич І. О. в суді апеляційної інстанції, проте таким правом у процесуальний спосіб він не скористався, а отже належним чином не спростував наявність у ТОВ «ПК «Зоря Поділля» права користування спірною земельною ділянкою.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не надав належних та достатніх доказів, які б давали суду підстави вважати, що договір оренди землі був укладений за відсутності волевиявлення спадкодавиці ОСОБА_3 та не довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про проведену державну реєстрацію договору оренди, то ця вимога є похідною від вимоги про повернення земельної ділянки, а отже відмова у її задоволенні не потребує додаткового мотивування.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , адвоката Хомича І. О. залишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 26 грудня 2022 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета