ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6052/14-ц
Провадження № 2/210/26/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2022 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.,

при секретарі судового засідання Печарник В. О.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Криворізької міської нотаріальної контори Кучман Ірина Іванівна про визнання майна спільною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Криворізької міської нотаріальної контори Кучман Ірина Іванівна про визнання майна спільною власністю подружжя.

В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її законний чоловік ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилась спадщина. На момент смерті заповідача все майно подружжя: ОСОБА_4 (Заповідач) і ОСОБА_1 (вдови заповідача): речі звичайної домашньої обстановки та вжитку, 3-кімнатна квартира на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; гараж в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, «Серпантин» гаражно-будівельне товариство по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для власних автомобілів, гараж 2; акції у кількості 130 (сто тридцять) простих іменних акцій Акціонерного товариства відкритого типу «Д.Т.С.», (номінальна вартість однієї простої іменної акції 10000 карбованців, або 0.1 гривня), які випущені та зареєстровані Міністерством фінансів України 03.04.1995року, державний реєстраційний номер 144/1/95, які складають та акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня) - знаходилося у спільній сумісній власності подружжя без виділу часток.

Спадкодавець ОСОБА_4 (далі - "Заповідач"), призначив до спадкування за заповітом свою дочку ОСОБА_2 , якій заповідано все майно, шо належало ОСОБА_5 на день його смерті, та на яке він за законом мав би право.

Після його похорон позивачка звернулась своєчасно у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірини Іванівни із заявою про прийняття спадщини та від неї дізналась, що за деякий час до своєї смерті її чоловік заповів все майно своїй дочці ОСОБА_2 .

Заповіт на її ім`я був посвідчений 27 травня 2013 року, реєстраційний номер спадкових справ № 1398, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман Іриною Іванівною і позивачка вважає його недійсним з наступних підстав.

Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 листопада 2014року

На час складання заповіту її чоловіку виповнилося 66 років, останні 4 роки він був дуже хворий, у нього розвився віковий склероз і почастішали випадки несприйнятгя дійсних подій. Внаслідок цього ще за рік до смерті він перебував на обстеженні у невропатолога та психіатра. Однак спроби поліпшити його психічний стан позитивного результату не мали.

На день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_2 у її чоловіка спостерігався процес психічного розладу.

Тому позивачка стверджує, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними під час складання та підписання ним заповіту на користь ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 27 травня 2013 року, реєстраційний номер спадкових справ № 1398, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І.; визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом право власності на: 3-кімнатну квартира на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, «Серпантин» гаражно-будівельне товариство по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для власних автомобілів, гараж№ НОМЕР_2 ; акції у кількості 130 (сто тридцять) простих іменних акцій Акціонерного товариства відкритого типу «Д.Т.С.», (номінальна вартість однієї простої іменної акції 10000 карбованців, або 0,1гривня), які випущені та зареєстровані Міністерством фінансів України 03.04.1995 року, державний реєстраційний номер 144/1/95; акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять ) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня); зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І. видати ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину за законом на 3-кімнатну квартиру на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, «Серпантин» гаражно-будівельне товариство по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для власних автомобілів, гараж№ НОМЕР_2 ; акції у кількості 130 (сто тридцять) простих іменних акцій Акціонерного товариства відкритого типу «Д.Т.С.», (номінальна вартість однієї простої іменної акції 10000 карбованців, або 0,1гривня), які випущені та зареєстровані Міністерством фінансів України 03.04.1995 року, державний реєстраційний номер 144/1/95; акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня).

Відповідачка ОСОБА_2 з позовом не погодилась та вирішила разом із ОСОБА_3 звернутись до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що на час смерті ОСОБА_4 йому належала квартира, гараж та цінні папери, які були придбані за спільні кошти у шлюбі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Посилання позивачки ОСОБА_1 на відсутність у ОСОБА_3 будь яких прав на квартиру, гараж та цінні папери у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права є недоречним, тому що строк позовної давності обліковується з часу, коли особа дізналась про те, що її право на частину у спільній власності подружжя не визнається іншою особою.

Не зважаючи на те, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано 11 лютого 2002 року, між ними були збережені гарні відносини, тому вони могли б у будь який час за спільним бажанням визнати право власності на належні їм частки у спільній власності на речі, право власності на які ними було набуто за час шлюбу.

27 травня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким все належне йому на час смерті майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповів ОСОБА_2 . Це питання заздалегідь було узгоджено з ОСОБА_3 , тому й не мало сенсу виділяти її частку у спільній сумісній власності подружжя.

Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1398.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Ситніков ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_4 з письмовими заявами про прийняття спадщини звернулись як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 .

Відповідно до закону, ОСОБА_1 не будучи згадана в заповіті, не має права успадкувати як квартиру так і гараж з цінними паперами.

Позивачки за зустрічним позовом зазначили, що їм не відомі жодні докази, які б свідчили про те, щоб ОСОБА_4 в момент посвідчення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

У зв`язку з викладеним, позивачки просили суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що не має права на спадщину яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Ситнікова ОСОБА_7 ; визнати за ОСОБА_3 право на 1/2 частину у спільній власності подружжя: 3-кімнатну квартиру загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж № НОМЕР_2 в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, гаражно-будівельне товариство «Серпантин»; акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня); на акції ВАТ "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" у кількості 756 штук ( номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня.

Ухвалою суду від 26.02.2015 року вирішено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання особи такою, що не має права на спадкування та про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя прийняти до розгляду та об`єднати в одне провадження з первісною позовною заявою позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

До початку розгляду справи по суті стороною зустрічного позивача та її представником - ОСОБА_8 заявлено клопотання про залишення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна в частині визнання ОСОБА_1 такою, що не має права на спадкування після смерті ОСОБА_4 без розгляду.

Ухвалою суду від 29.04.2015 року вирішено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна в частині визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що не має права на спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 Ситнікова ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Також, ухвалою від 02.07.2020 року провадження у вищезазначеній справі зупинено, до встановлення правонаступників після смерті відповідача ОСОБА_3 та залучення до участі у справі її правонаступників. Після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, зважаючи на вступ у справу правонаступника, провадження у справі було поновлено.

В подальшому, від представника позивача та представника відповідача, кожного окремо надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Павленко В.В. наголошував на задоволенні позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_8 адвокат Чепурнов В.І. просив відмовити у задоволенні первісного позову, та в свою чергу задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Третя особа: Приватний нотаріус Криворізької міської нотаріальної контори Кучман Ірина Іванівна неодноразово надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків:

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 і позивачка ОСОБА_9 перебували в шлюбі з 15 березня 2002 року (а.с. 12).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано 11 лютого 2002 року (а.с. 80).

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_4 03.11.2001 року придбав трикімнатну квартиру на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

У квартирі по АДРЕСА_1 Ситніков ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були зареєстровані з 04.12.2001 року по 27.01.2014 рік.

Зі спадкової справи №35-2014 встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 72)

Так, ОСОБА_4 належало наступне майно:

-3-кімнатна квартира на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 17,18);

-гараж в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, «Серпантин» гаражно-будівельне товариство по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для власних автомобілів, гараж 2, підстава набуття права власності рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районої ради№417 від 21.10.2009 року (а.с. 21, 22);

-акції у кількості 130 (сто тридцять) простих іменних акцій Акціонерного товариства відкритого типу «Д.Т.С.», (номінальна вартість однієї простої іменної акції 10000 карбованців, або 0.1 гривня), які випущені та зареєстровані Міністерством фінансів України 03.04.1995року, державний реєстраційний номер 144/1/95 (а.с. 26);

-акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня) (а.с. 25).

Згідно постанови приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Кучман І. І. від 03.11.2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на підставі того, що між ними виникла суперечка щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 34)

Ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

За життя ОСОБА_4 27.05.2013 року склав заповіт, згідно якого останній заповів усе своє майно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 77). Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Кучман І. І.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

За приписами п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Ухвалою суду від "17" липня 2017 р. вирішено призначити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання особи такою, що не має права на спадкування та про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання:

- чи страждав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким-небудь психічним захворюванням на момент складання заповіту, а саме 27 травня 2014 року?

- чи міг ОСОБА_4 на момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Проведення експертизи доручено експертам Комунального закладу "Гейківська психоневрологічна лікарня "ДОР".

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №147 від 01.08.2017 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_4 в період часу складання та підписання ним заповіту страждав на хронічний стійкий розлад у формі органічного ураження головного мозку складного ґенезу, за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання та підписання заповіту 23 травня 2013 року (а.с. 209-220)

Судом встановлено, що при проведенні вищезазначеної судово-психіатричної експертизи судовим експертом були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах його компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповідь на поставлене питання щодо того, чи міг ОСОБА_4 на момент складання заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, викладена повно та відповідає іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи.

Аналізуючи викладені обґрунтування відповідача про те, що спадкодавець знаходився у адекватному стані, та будь-яких порушень психіки у нього не було, суд не приймає до уваги, оскільки, такі посилання є візуальним спостереженням та суб`єктивною оцінкою відповідача, яка не має спеціальної освіти для достовірної оцінки поведінки ОСОБА_4 , а також суд вважає, що ці обґрунтування не узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема з висновком судової експертизи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що інших доказів, які б ставили під сумнів висновок експертизи, або спростовували його висновки стороною відповідача в ході розгляд справи суду не надано.

Суд вважає, що зазначений висновок судово-психіатричної експертизи є об`єктивним, достовірним та правдивим, і, як наслідок, - покладається судом в основу судового рішення стосовно вирішення спору про визнання заповіту недійсним.

Крім того, приймаючи до уваги п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до якого зазначено, що згідно ст. ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, - суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача доведено факт порушення його прав, оскільки, позивач входить до кола спадкоємців та міг би успадкувати майно, яка належала померлому, а оспорюваним заповітом коло спадкоємців було змінено, а тому позивач є заінтересованою особою, права та законні інтереси якого порушено вчиненням відповідного правочину.

Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на час укладення оспорюваного правочину ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, при тому, що докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача поза розумним сумнівом доведено наявність законних підстав для визнання заповіту недійсним, а стороною відповідача достатніми доказами ці обставини не спростовані, суд вважає, що в даній частині позов є обґрунтованим та законним, а отже підлягає задоволенню.

Як встановлено з первісного позову, фактично ОСОБА_4 пішов від першої дружини ОСОБА_10 та не проживав спільно, не вів загальне господарство з ОСОБА_10 з 1999року. З 2000року до квітня 2001 року він проживав на той час з ОСОБА_11 .

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц.

Суд звертає увагу на те, що після купівлі спірної свартири ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом були зареєстровані та проживали у вказаній квартирі, що свідчить про те, що в період купівлі нерухомості ОСОБА_4 не мав спільного побуту з ОСОБА_3 та перебував в процесі розлучення, при цьому перебував у цивільному шлюбі з Позивачкою.

Доказів, котрі б спростовували дану позицію матеріали справи не містять.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіт не залишив.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають

діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно п.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п.3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 належним чином набув право власності на майно у встановленому законодавством України порядку, а позивач є його дружиною, що підтверджується наявними у справі доказами. З огляду на приписи чинного законодавства, суд вважає встановленими наявні правові підстави для визнання за нею право власності на вищевказане майно у порядку спадкування за законом.

Вирішуючи по суті позовні вимоги щодо зобов`язання приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман І.І. видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 3-кімнатну квартиру на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, «Серпантин» гаражно-будівельне товариство по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для власних автомобілів, гараж№ НОМЕР_2 ; акції у кількості 130 (сто тридцять) простих іменних акцій Акціонерного товариства відкритого типу «Д.Т.С.», (номінальна вартість однієї простої іменної акції 10000 карбованців, або 0,1гривня), які випущені та зареєстровані Міністерством фінансів України 03.04.1995 року, державний реєстраційний номер 144/1/95; акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня) суд виходить з наступного:

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Керуючись вказаною правовою позицією, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи по суті позовні вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного:

Відповідно до частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позивачка ОСОБА_1 у своєму позові зазначає про необхідність застосування строків позовної давності до вимог про майна подружжя.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51; рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», пункт 570).

У постанові від 27 червня 2018 року в справі № 619/894/16-ц (провадження № 61-5386св18) Верховний Суд сформулював такі висновки щодо застосування статті 261 ЦК України: «аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо».

Тому, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано 11 лютого 2002 року.

Як також раніше зазначалось, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено 15.03.2002 року, при цьому, ОСОБА_1 була зареєстрована та стала проживати у спірній квартирі з 27.11.2001 року, а тому суд доходить до висновку, що в даному випадку ОСОБА_3 розуміла подальші можливі наслідки не вирішення питання про розподіл спільного сумісного майна подружжя та мала змогу звернутись до суду з даним позовом про визнання майна спільною власністю подружжя протягом трьох років саме з моменту розірвання шлюбу.

За таких обставин, зустрічний позов про визнання майна спільною власністю подружжя задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2 , 4 , 81 , 82 , 96 , 141 , 142 , 206 , 259 , 263-265 , 268 , 272 , 273 , 273 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кучман Ірина Іванівна про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 27 травня 2013 року, реєстраційний номер спадкових справ № 1398, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом право власності на: 3-кімнатну квартира на 2 поверсі 2 поверхового житлового будинку, загальною площею 81,3 кв.м., житлова площа-50,3кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж в блоці № НОМЕР_1 , загальною площею 46,3 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, «Серпантин» гаражно-будівельне товариство по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для власних автомобілів, гараж№ НОМЕР_2 ; акції у кількості 130 (сто тридцять) простих іменних акцій Акціонерного товариства відкритого типу «Д.Т.С.», (номінальна вартість однієї простої іменної акції 10000 карбованців, або 0,1гривня), які випущені та зареєстровані Міністерством фінансів України 03.04.1995 року, державний реєстраційний номер 144/1/95; акції у кількості 765 (сімсот шістдесят п`ять ) ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» (номінальна вартість однієї акції 1,00 гривня).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , сплачений судовий збір у розмірі 3897,60 грн. (три тисячі вісімсот дев`яносто сім гривень 60 коп.).

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Криворізької міської нотаріальної контори Кучман Ірина Іванівна про визнання майна спільною власністю подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Суддя: В. Є. Сільченко