Номер провадження: 22-ц/813/5458/22
Справа № 507/1552/21
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Одеській області у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, на ухвалу Любашівського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Вужиловського О.В. 30 листопада 2021 року у смт. Любашівка Одеської області, -

встановила:

У вересні 2021 року представник Головного управління Національної поліції в Одеській області звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14.09.2017 року на автодорозі Р-75 «Балта-Криве Озеро», між селами Немирівське та Бандзари Балтського району Одеської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля «Renault Duster» р/н НОМЕР_1 під керуванням на той час поліцейського водія Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Касевича М.Б. ОСОБА_1 , не вибравши безпечну швидкість руху та не врахувавши дорожню обстановку не впорався з керуванням та здійснив виїзд за межі проїзної частини у зв`язку із чим автомобіль перекинувся та отримав значні механічні ушкодження.

Згідно оціночного акту від 15.11.2018 року матеріальна шкода, спричинена ОСОБА_1 , становить 113050 грн.

На підставі вищевикладеного, посилаючись на положення ст. ст. 130, 136 КЗпП, ст. ст. 386, 1166, 1192 ЦК України, представник Головного управління Національної поліції в Одеській області просив стягнути з відповідача на користь позивача 113050 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків, а також 2270 грн. судового збору.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року провадження у справі було закрито, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Національної поліції в Одеській області просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що даний спір є спором між працівником та роботодавцем, і жодним чином не пов`язаний із проходженням публічної служби.

Сторони про розгляд справи на 22.11.2022 року були сповіщені належним чином.

14.11.2022 року від ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Головного управління Національної поліції в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_1 сталася під час виконання ним службових обов`язків, що зокрема, підтверджується обґрунтуванням позовної заяви, додатками до позову, відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив.

Згідно ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ч. 1 ст. 59, ч. 1 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Згідно з п.23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 року №114) особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

За правилами, встановленими в п.1-3,5,10 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджено Постановою Верховної Ради України 25.06.1995 року №243/95-ВР), яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна, в тому числі пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Час, протягом якого винну особу може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого в особисте користування настає матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди настає у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (п.10,11 розділу ІІ цього ж Положення).

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що відповідач, перебуваючи на посаді, яка відповідно до системного аналізу вимог ст. ст. 59, 62 Закону України «Про Національну поліцію» відноситься до публічної служби, та будучи матеріально відповідальною особою, своїми діями пошкодив транспортний засіб, який перебував у користуванні ГУНП в Одеській області, у зв`язку із чим такий спір має бути вирішений в порядку адміністративного судочинства.

Так, статтею 5 КАС України встановлено право на звернення до суду та способи судового захисту.

Згідно частини 4 статті 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

В рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якої охоплюються питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.12.2018 року по справі № 818/1688/16, та Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 року по справі справа № 686/18159/18.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, а позивачу слід роз`яснити, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про те, що даний спір є спором між працівником та роботодавцем, і жодним чином не пов`язаний із проходженням публічної служби.

Колегія суддів зазначає, що статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином колегія суддів доходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Відповідно, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року постановлено з додержанням процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.В. Князюк