Справа № 752/5278/21 Головуючий в суді І інстанції Машкевич К.В.
Провадження № 22-ц/824/6299/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

13 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач мешкає у квартирі НОМЕР_3 цього будинку та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, які постачає позивач.

Вказував, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал, в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал» - позивача, як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Після розміщення Повідомлення та Договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача - ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Зазначає також, що відповідач в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 26 281,35 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуг в сумі 26 313,20 грн., 3% річних в сумі 1 440,11 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 390,64 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне та неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що він є неналежним відповідачем по справі. Вказує також, що місцевий суд не перевірив того, що сторонами не досягнуто згоди щодо тарифів на послуги з централізованого постачання води та їх складових, а також, що з розрахунку заборгованості не вбачається, що він складений з урахуванням показників встановленого в квартирі засобу обліку.

Крім цього, зазначає, що судом першої інстанції не враховано його заяву про застосування строку позовної давності.

Представник ПрАТ «АК «Київводоканал» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач погодився та приєднався до умов публічного договору і отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.10.2015 року по 31.12.2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав, внаслідок чого з нього підлягає стягненню заборгованість в сумі 26 313,20 грн., 3% річних в сумі 1 440,11 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 390,64 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) щодо надання ПАТ «АК «Київводоканал» (перейменоване у ПрАТ «АК «Київводоканал») послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Окрім того, вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , і є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Згідно розрахунку заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення за період жовтень 2015 року - грудень 2020 року включно по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 загальний борг становить 31 143,95 грн. і включає: 26 281,35 грн. борг за послуги з водопостачання та водовідведення, 3 % річних - 1 440,11 грн. та інфляційні втрати- 3 390,64 грн.

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що між позивачем і відповідачем, склалися фактичні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого водопостачання, відповідачем належним чином не виконувалися обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг, що спричинило виникнення заборгованості, а відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не виконує в повному обсязі своїх обов`язків по оплаті наданих послуг з водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_3 , чим порушує права позивача як надавача таких послуг, які підлягають захисту шляхом стягнення боргу.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він є неналежним відповідачем по справі, оскільки він не є власником квартири, не спростовують висновку місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення заборгованості саме з ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити, які тарифи застосовано при визначенні вартості на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, оцінюються колегією суддів критично, оскільки згідно п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

При цьому, заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідач на його спростування не надав до суду жодного належного доказу наявності засобів обліку у квартирі.

В пункті 20 Правил визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

З наведеного слідує, що нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 , проводилося відповідно до п. 20 Правил №630, тобто згідно затверджених нормативів (норм) споживання, а відтак, розрахунок заборгованості є належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із визначеною судом першої інстанції загальною сумою заборгованості за надані послуги, яка підлягає стягненню із відповідача, оскільки судом в цій частині було допущено порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявляв клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання зобов`язань, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення грошових коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, а за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу.

Як зазначалося вище, у відповідача наявний обов`язок проводити оплату вартості спожитих комунальних послуг щомісяця, а відтак строк позовної давності починає перебіг з моменту несплати кожного окремого платежу.

ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду у лютому 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку і клопотання про його поновлення до суду першої інстанції не подавало.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, та не звернув увагу на те, що до спірних правовідносин слід частково застосувати позовну давність, а відтак колегія суддів вважає, що рішення в частині визначення періоду і загального розміру заборгованості необхідно зменшити та стягнути заборгованость за житлово-комунальні послуги лише в межах трирічного строку позовної давності, враховуючи дату звернення позивача до суду з позовом в лютому 2021 року.

При цьому, відповідно до частин 4, 5 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 12.03.2020до 22.05.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 20.05.2020 №392 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 22.05.2020 до 31.07.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 22.07.2020 №641 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 01.08.2020 до 31.12.2020 на всій території України карантин.

Враховуючи наведені обставини та вимоги закону, колегія суддів також вважає, що у період дії карантину, тобто з квітня по жовтень 2020 року у позивача були відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду, загального розміру заборгованості та розподілу судових витрат змінити, а в іншій частині залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» за подачу позовної заяви сплачено 2 270 грн. судового збору, а ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги - 3 405 грн. судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги і зміною рішення, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача різницю між сплаченим позивачем та відповідачем судовим збором, пропорційно розміру задоволених вимог, у розмірі 635,60 грн.

З урахуванням вищекладеного, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення лише за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року у розмірі 20 398,15 грн., 3% річних у розмірі 684,70 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 091,60 грн. та 3 405 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року в частині визначення розміру заборгованості та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (адреса: м. Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, ) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 20 398 грн. 15 коп.; 3% річних у розмірі 684 грн. 70 коп.; інфляційні втрати у розмірі 1 091 грн. 60 коп., всього - 22 174 грн. 45 коп. (Двадцять дві тисячі сто сімдесят чотири) гривні 45 коп. та витрати по оплаті судового збору в сумі 635 (шістсот тридцять п`ять) гривень 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: