печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза» про стягнення компенсації за порушення авторських прав та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернуся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза» (далі - відповідач, ТОВ «Видавництво Генеза»), в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за порушення його майнових авторських прав на твори образотворчого мистецтва (картини) з назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2» в розмірі 162 090,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача 90 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок порушення його майнових авторських прав на твори образотворчого мистецтва (картини) з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2»; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є заслуженим художником України, членом Національної спілки художників країни, автором багатьох відомих в Україні і у світі творів образотворчого мистецтва, серед яких одними з найпопулярніших є картини з назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

У грудні 2020 року відповідач за державним замовленням згідно з договором від 01.12.2020 року № 17/31-2020, укладеним з Державною науковою установою «Інститут модернізації змісту освіти», здійснив видання підручника для 6 класу закладів загальної середньої освіти «Українська мова»; код 546, автори: О. Заболотний, В. Заболотний, 2-е видання (далі - Підручник), тираж якого становив 37 739 примірників, а також здійснив видання комерційного тиражу Підручника в обсязі 4 020 примірників.

На титульній та зворотній обкладинках Підручника, виданого за державним замовленням, відтворено примірники картин з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідно, а на титульній та зворотній обкладинках комерційного тиражу Підручника відтворено примірники картин з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач вважає, що порушення його авторських прав при виданні Підручника було вчинено відповідачем умисно, тому компенсація за ці порушення має бути стягнута у потроєній сумі винагороди, а саме: 54 030 грн. х 3 = 162 090 грн.

Крім того, позивачу було завдано діями відповідача моральної шкоди, що полягає у приниженні ділової репутації позивача та у душевних переживаннях та стражданнях автора, наслідком чого стало суттєве підвищення його артеріального тиску, головні болі та безсоння, у зв`язку з чим позивач звернувся за медичною допомогою.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 23, 440, 443, 444 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.10.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Видавництво Генеза» про стягнення компенсації за порушення авторських прав та відшкодування моральної шкоди та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.01.2022 року.

29.12.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзив обґрунтований тим, що використання картин позивача як ілюстрацій при підготовці та виданні Підручника здійснювалось з дотриманням п. 1 ч. 1 ст. 444 ЦК України та п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права» без згоди автора за сукупності таких умов: у виданні навчального характеру; із зазначенням імені автора/джерела запозичення; як ілюстрації в обсязі, виправданому поставленою метою (відноситься до навчальної ідеї Підручника, присвяченої українській мові у поєднанні з культурологічним компонентом; вигляд ілюстрації відповідає ступеню підготовленості учнів середніх класів). Картини позивача не впливають на економічний успіх Підручника, а відповідач не отримує доходу від використання цих картин; наявність саме малюнків позивача у Підручнику не впливає на обсяг тиражу та його продажу. Крім того, картини позивача використано в одному виданні ISBN 978-966-11-1154-6, а не в трьох, як вважає позивач; відмінність друку першого і другого тиражу в тому, що на звороті другого замість ілюстрації «ІНФОРМАЦІЯ_2» розміщено інформацію видавництва. Відповідач не завдавав і не мав наміру завдати позивачу моральної шкоди, а мав на меті реалізувати українознавчий компонент Підручника через ознайомлення дітей з творчістю художника.

17.01.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якій позивач зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження, що його картини використовувались в якості саме ілюстрацій підручника, оскільки ілюстрація є допоміжним елементом, спрямованим на полегшення сприйняття читачем тексту, що міститься у книжці, а не самої книжки як такої.

20.01.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, у яких відповідач вказує, що використання малюнку/картини/фотографії для ілюстрації обкладинки (палітурки) видання, це, по суті, використання її у виданні, тому положення п. 1 ч. 1 ст. 444 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права» про використання творів як ілюстрацій у виданнях навчального характеру/призначених для навчання охоплює видання в цілому, а не певну відокремлену його частину. Крім того, згідно з системою офіційної ідентифікації книги видання Підручника за державним замовленням, 2-е видання, тираж якого становив 37 739 примірників, та видання комерційного тиражу Підручника в обсязі 4 020 примірників є єдиним виданням.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року відкладено розгляд справи на 04.04.2022 року.

03.02.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, у яких відповідач зазначає, що заявлені позивачем суми витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, неспівмірними з реальним обсягом наданої допомоги, витраченим часом на надання послуг, критерію реальності витрат.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2022 року відкладено розгляд справи на 22.07.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2022 року відкладено розгляд справи на 07.10.2022 року.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі з урахуванням відзиву та заперечень.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є автором картин з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

ТОВ «Видавництво Генеза» за державним замовленням згідно з договором від 01.12.2020 року № 17/31-2020, укладеним з Державною науковою установою «Інститут модернізації змісту освіти», здійснило видання підручника «Українська мова: підручник для 6 класу закладів загальної середньої освіти. 2-е видання, перероблене» (автори: Заболотний О.В. , Заболотний В.В. ), ISBN 978-966-11-1154-6 (УДК 811.161.2 (075.3).

На титульній та зворотній обкладинках Підручника, виданого за державним замовленням, відтворено примірники картин з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором яких є позивач, відповідно, а на титульній та зворотній обкладинках комерційного тиражу Підручника відтворено примірники картин з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », автором якої є позивач.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 54 Конституції України, кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

За положеннями ч. 1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом (ч. 3 ст. 418 ЦК України).

Згідно ст. 421 цього Кодексу, суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

За приписами ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у ч. 1 ст. 8 цього Закону, та інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до правочину або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема, твори образотворчого мистецтва.

За змістом ч. 1 ст. 433 ЦК України, об`єктами авторського права є літературні та художні твори, зокрема, твори живопису.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз`яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.

За приписами ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: 1) відтворення творів; 2) публічне виконання і публічне сповіщення творів; 3) публічну демонстрацію і публічний показ; 4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; 5) переклади творів; 6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; 7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; 8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; 9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; 10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп`ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп`ютер; 11) імпорт примірників творів. Цей перелік не є вичерпним.

За винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Згідно ч. 1 ст. 424 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною третьою ст. 426 ЦК України передбачено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Використанням твору в силу ст. 441 ЦК України вважається, зокрема, його публікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; продаж, передання в найм (оренду) тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 442 ЦК України, твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь-яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації. Ніхто не має права опублікувати твір без згоди автора, крім випадків, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав встановлені ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Так, за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови до суду про відшкодування моральної (немайнової) шкоди; подавати позови до суду про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Суд має право постановити рішення чи ухвалу, зокрема, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права і (або) суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні розмірів збитків, які мають бути відшкодовані особі, права якої порушено, а також для відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд зобов`язаний виходити із суті порушення, майнової і моральної шкоди, завданої особі, яка має авторське право і (або) суміжні права, а також із можливого доходу, який могла б одержати ця особа.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов`язаний у встановлених пунктом «г» цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було використано без відповідного дозволу позивача картини з назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором яких є позивач, при виданні підручника «Українська мова: підручник для 6 класу закладів загальної середньої освіти. 2-е видання, перероблене» (автори: Заболотний О.В. , Заболотний В.В. ), ISBN 978-966-11-1154-6 (УДК 811.161.2 (075.3), зокрема, на титульній та зворотній обкладинках Підручника, виданого за державним замовленням, відтворено примірники картин з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідно, а на титульній та зворотній обкладинках комерційного тиражу Підручника відтворено примірники картин з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що використав зазначені картини, автором яких є позивач, при виданні Підручника.

Таким чином, обставини використання відповідачем картин з назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором яких є позивач, без відповідного дозволу автора при виданні Підручника вважаються доведеними.

Разом з тим, відповідач вважає, що таке використання було здійснено з додержанням вимог п. 1 ч. 1 ст. 444 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 444 ЦК України, твір може бути вільно, без згоди автора та інших осіб, та безоплатно використаний будь-якою особою як цитата з правомірно опублікованого твору або як ілюстрація у виданнях, радіо- і телепередачах, фонограмах та відеограмах, призначених для навчання, за умови дотримання звичаїв, зазначення джерела запозичення та імені автора, якщо воно вказане в такому джерелі, та в обсязі, виправданому поставленою метою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права», без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов`язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається використання літературних і художніх творів в обсязі, виправданому поставленою метою, як ілюстрацій у виданнях, передачах мовлення, звукозаписах чи відеозаписах навчального характеру.

Так, книга складається з таких елементів: обкладинка, суперобкладинка, титульний аркуш, шмуцтитульний аркуш, ілюстрація, заставка, кінцівка.

Обкладинка - це покриття видання, яке містить ряд його вихідних відомостей і є елементом зовнішнього оформлення видання (ДСТУ 7.84-2002).

Зокрема, обкладинкою є художнє вирішення покриття книги, в якому знаходиться книжний блок. Зображення, що знаходиться на обкладинці, - умовне та декоративне, основна його мета - привабити читача, але в той самий час воно надає інформацію про книгу, її наповнення та має відповідати йому.

Ілюстрацією є зображення, що розкриває текст літературного твору, або є його супроводом, з метою полегшення для читача візуалізації змісту, зокрема, це графічне зображення, що пояснює або доповнює основний текст, вміщений на сторінках (аркушах), включених в пагінацію (позначки на сторінках книг, які містяться збоку сторінки) або фоліацію (нумерація аркуша) документа.

Так, «Словник української мови» в 11 томах (1970-1980) - том 4, 1973 - стор. 17) містить, зокрема, таке тлумачення слова «ілюстрація»: зображення в книжці або журналі, що пояснює, відтворює зміст тексту; малюнок.

Книжкова ілюстрація - елемент книжки, що або пояснює текст наочними образами, або активно тлумачить текст, даючи можливість читачеві по-новому зрозуміти і відчути цінність літературного змісту і форми.

За місцем розташування в книзі ілюстрації містяться: у заставці (на початку тексту книги або розділу у верхній частині сторінки); у кінцівці (наприкінці книги або розділу); в ініціалі (заголовна орнаментована літера, з якої починається книга чи розділ). Ілюстрації за способом розташування в тексті бувають: сторінковими (на всю сторінку); напівсмуговими (на дві сторінки); розворотними (на двох суміжних сторінках); середтекстовими (в оборку, коли текст оточує ілюстрацію с трьох або чотирьох боків).

З огляду на зазначене, суд вважає, що зображення, які знаходяться на обкладинках Підручника, та на яких відтворено примірники картин з назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2», не є ілюстраціями, що розкривають відповідний текст літературного твору, а є умовним та декоративним зображенням з метою привабити читача та надати інформацію про наповнення Підручника.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зображення, які знаходяться на обкладинках Підручника, та на яких відтворено примірники картин з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», не є ілюстраціями у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 444 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а тому відповідачем при виданні Підручника використано картини з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором яких є позивач, без відповідного дозволу автора з порушенням вимог ЦК України та Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Відтак, суд вважає, що порушення авторського права позивача відбулось шляхом відтворення художніх творів - картин з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором яких є позивач, на обкладинках підручника «Українська мова: підручник для 6 класу закладів загальної середньої освіти. 2-е видання, перероблене» (автори: Заболотний О.В. , Заболотний В.В. ), ISBN 978-966-11-1154-6 (УДК 811.161.2 (075.3), що не є використанням творів як ілюстрацій у виданні.

Пунктом «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39 - 41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21 - 25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у потроєній сумі у розмірі 162 090 грн., обґрунтовуючи суму компенсації тим, що порушення авторських прав позивача при виданні Підручника було вчинено відповідачем умисно.

Зазначена сума обрахована позивачем, виходячи з того, що при виданні Підручника за державним замовленням відповідачем було використано два твори позивача, та за отримання дозволів автора на використання цих творів відповідач повинен був би сплатити позивачу авторську винагороду у фіксованій сумі 33 930 грн. (паушальна сума), яка є мінімальною відповідно до п. 4 додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 року № 72 «Про затвердження мінімальних ставок винагороди (роялті) за використання об`єктів авторського права і суміжних прав», а при виданні комерційного тиражу Підручника відповідач сплатив би автору творів авторську винагороду у формі одноразового платежу у фіксованій сумі 20 100 грн. (паушальний платіж).

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідач умисно порушив майнові авторські права на твори, оскільки відповідачу було відомо про належність прав саме позивачу, проте відповідач не надав жодних належних доказів на підтвердження факту звернення до позивача про укладення відповідного договору на використання відповідних творів. У силу приписів ЦК України та Закону України «Про авторське право і суміжні права» відповідач повинен був отримати дозвіл на використання цих творів, і отримання такого дозволу (тобто, укладення відповідного договору) було б єдиною законною підставою для їх використання при виданні Підручника.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за порушення авторських прав у розмірі 162 090 грн. правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь 90 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок порушення його майнових авторських прав на твори образотворчого мистецтва (картини) з назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем його авторських прав, позивачу завдано моральної шкоди, та на думку позивача, для відновлення нормального психологічного стану та відновлення ділової репутації йому має бути відшкодовано 90 000 грн. моральної шкоди.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 90 000 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням того, що сам факт порушення авторських прав не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, а позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою, а також того, що його негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду в розмірі 90 000 грн., суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі є необґрунтованими.

Ураховуючи, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди в розмірі 90 000 грн., у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, оскільки за рахунок відшкодування моральної шкоди особа не має отримувати необґрунтований дохід та зловживати правом на відшкодування.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 528,90 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 04.09.2021 року.

Оскільки, позивач просив стягнути з відповідача 162 090 грн. компенсації та 90 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього - 252 090 грн., однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 162 090 грн. компенсації, що становить 64,30 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 626,08 грн. у відшкодування судового збору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в сумі приблизно 25 000 грн.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу: копію договору про надання правової допомоги № 022/21 від 27.07.2021 року, копію акту приймання-передачі правової допомоги від 07.09.2021 року, за яким вартість наданої адвокатом правової допомоги становить 14 000 грн., копію акту приймання-передачі правової допомоги від 08.01.2022 року, за яким вартість наданої адвокатом правової допомоги становить 18 000 грн., тобто загальна вартість наданої адвокатом правничої допомоги становить 32 000 грн.

Оскільки позивач просив стягнути з відповідача 162 090 грн. компенсації та 90 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього - 252 090 грн., однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 162 090 грн. компенсації, що становить 64,30 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20 576 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки витрати на правничу допомогу документально підтверджені та доведені позивачем з урахуванням положень ст. 137 ЦПК України.

Крім зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача приблизно 250 грн. на оплату поштових послуг, пов`язаних з направленням до суду позовної заяви та доданих до неї документів, а також з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Однак за перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведених та документально підтверджених витрат позивача, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а компенсація витрат на оплату поштових послуг, пов`язаних з направленням до суду позовної заяви та доданих до неї документів, нормами ЦПК України не передбачена.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування приблизно 250 грн. на оплату поштових послуг, пов`язаних з направленням до суду позовної заяви та доданих до неї документів, а також з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 54 Конституції України, Законом України «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 23, 418, 421, 424, 426, 432, 433, 441, 442, 444, 1176 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза» про стягнення компенсації за порушення авторських прав та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза» на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення його майнових авторських прав на твори образотворчого мистецтва (картини) з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» в розмірі 162 090 (сто шістдесят дві тисячі дев`яносто) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. 08 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза» на користь ОСОБА_1 20 576 (двадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавництво Генеза»: 01133, м. Київ, пл. Лесі Українки, буд. 1; .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.10.2022 року.

Суддя Є.С. Хайнацький