Номер провадження: 22-ц/813/6208/22
Справа № 501/2674/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 року у складі судді Смирнова В.В.,

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 27.06.2019 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 60 000,00 грн. При фактичному одержані вказаної суми ОСОБА_1 отримав розписку про те, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти не пізніше 20.06.2021. Свої зобов`язання за договором позики ОСОБА_1 виконав належним чином, надав зазначені у договорі грошові кошти, але в строки за розпискою станом на час подання позову до суду 06.08.2021 ОСОБА_2 грошові кошти в повному обсязі не повернув. Позивач змушений був звернутись до суду з позовом, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики заборгованість в розмірі 83 254,11 грн та судовий збір.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики заборгованість в розмірі 83 254,11 грн та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 951,60 грн.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що 27.06.2019 ОСОБА_2 підписав складену від його імені розписку про отримання від позивача ОСОБА_1 грошей в розмірі 60000 грн. Грошей по розписці ОСОБА_2 не отримував. Розписку підписав у зв`язку зі складними життєвими умовами, в яких він перебував в той час. На день укладення договору позики (розписки) у ОСОБА_2 існували грошові обов`язки перед ОСОБА_1 , у вигляді відшкодування матеріального та морального збитку за дорожньо-транспортну пригоду, учасниками якої вони були обидва. І життєвий глузд стверджує, що дати в борг гроші своєму боржнику - не відповідає фактичним життєвим обставинам. А розмір грошей, які «взяв» немов би в борг ОСОБА_2 відповідає тій же ж сумі, яку намагався отримати через позов в суді «кредитор» ОСОБА_1 Марченко ОСОБА_3 мав намір отстоювати свою позицію в суді першої інстанції шляхом оспорювання дійсності розписки, але був позбавлений такої можливості, що привело до значних порушень зі сторони суду прав та обов`язків ОСОБА_2 , як відповідача у справі, про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошей по розписці. Через формалізм при розгляді справі, відсутності фінансування у суді першої інстанції, ОСОБА_2 не мав можливості бути повідомленим про розгляд справи своєчасно, не мав можливості в терміни, встановлені законом, виконати обов`язки, покладені на нього, як на відповідача, законом.

Такий результат призвів до подвійного стягнення, зараз в виконавчому провадженні відбувається стягнення.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що між сторонами укладений договір позики, який не виконаний відповідачем.

Проте до такого висновку суд дійшов із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, виходячи з наступного.

З розписки від 27.06.2019 видно, що ОСОБА_2 отримав за договором позики 60000 грн у ОСОБА_1 , зобов`язавшись повернути їх на протязі 24 місяців рівними частинами, починаючи з 20.07.2019 і до 20.06.2021.

Справу розглянуто судом без присутності учасників справи, без з`ясування доводів відповідача та його заперечень.

Представник ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про зупинення провадження у справі, посилаючись на існування між сторонами іншого судового провадження з приводу одних і тих самих подій, що мали наслідком сплату коштів, проте в його задоволенні судом відмовлено без надання оцінки обставинам, на які посилався відповідач.

Водночас вбачається з судових рішень у справі №501/172/21, що 22.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 115 073,07 грн, завданої в результаті ДТП, посилаючись на те, що 26.08.2017, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «АЗЛК-214412», д/н НОМЕР_1 в Одеській області с. Олександрівка по вул. Дмитра Горбунова, буд. 81, з боку вул. Перемоги в напрямку вул. Молодіжної здійснив зіткнення з транспортним засобом, мотоциклом «SUZUKI GSX 1400BN» д/н НОМЕР_2 , який є власністю позивача. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового перелому лівої кульшової западини кісток тазу зі зміщенням центральним вивихом лівої стегнової кістки, та відносяться за висновком до категорії середньої тяжкості.

Крім того, вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 у справі 501/57/18 ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди - 47500,00грн, витрат на правову допомогу - 8400,00 грн, разом 55900 грн.

Таким чином, підтверджені доводи апеялційної скарги про те, що ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальній справі, в якій ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.286 КК України, та з нього стягнута шкода, яка майже дорівнює заявленим вимогам про стягнення боргу.

Зміст рішень суду свідчить про те, що розписку про отримання коштів в борг ОСОБА_2 склав 27.06.2019, тобто після ДТП та набрання законної сили вироком суду, з позовом про відшкодування шкоди, завданої ДТП, ОСОБА_1 звернувся 22.02.2021.

З огляду на такі обставини, не знаходить лгічного пояснення факт видачі в позику коштів ОСОБА_1 Марченку ОСОБА_3 , у якого існують непогашені борги перед ОСОБА_1 через що останній вимушений звертатися до суду для їх стягнення у примусовому порядку.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, застосування якої є обов"язковим, суд зобов"язаний з"ясовувати дійсну природу відносин, які виникли між сторонами при складанні розписки.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з правочинів та договорів.

За правилом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи боргові розписки, суди мають з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Крім того, частиною першою статті 530, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

З огляду на встановлені обставини у справі, відсутні достатні докази на підтвердження того, що між сторонами виникли позикові відносини, між сторонами виникли зобов`язання з відшкодування шкоди, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1428 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.12.2022

Головуючий:

Судді: