Справа №932/7321/21
Номер провадження №2-др/932/41/22
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2022 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,
за участю секретаря: Дубовик К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодіння) та відшкодування моральної шкоди, -
08 листопада 2022 року від представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просить стягнути з позивача суму понесених позивачем витрат на професійну допомогу в загальному розмірі 44 000,00 грн.
Сторони у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява в якій він просив розгляд заяви проводити за його відсутності, представник позивача надав заяву в якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням в іншому засіданні але доказів на підтвердження не надав.
Суд оглянувши матеріали справи приходить до наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно із ч. 1ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 04 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено.
Правову допомогу ОСОБА_3 у зазначеній справі на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 08.07.2019 року надавало АБ «Адвокатське бюро Валерія Гейка».
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача суду надано: договір про надання правничої допомоги №2 від 08 липня 2019 року, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги №1 від 09 лютого 2022 року, акт про надання правової допомоги за договором №1 від 07 листопада 2022 року, детальний опис виконаних робіт адвокатом від 07 листопада 2022 року, рахунок №07/11/22 від 07 листопада 2022 року.
Відповідно до п.3 додаткової угоди від 09.02.2022 до договору про надання правової допомоги №1 від 08.07.2019 сторони погодили доповнити п 3.7 Договір №1 в наступній редакції: « у разі досягнення позитивного для клієнта результату у судовій справі №932/7321/21, клієнт зобов`язується сплатити адвокатському бюро додаткову винагороду (гонорар успіху) в розмірі 10 000 грн.»
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 цього Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Стосовно вимоги про виплату гонорару за успіх адвоката у цьому провадженні, суд вважає, що додаткова винагорода адвоката за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору в розумінні ст.632,903 ЦК України ,так як і не є професійною допомогою в розумінні ,визначеному ЦПК, оскільки не є послугою і не відноситься до судових витрат.
У рішенні щодо справедливої сатисфакції від 19.1-0.2000 р. у справі «Іатрідіс проти Греції» ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно оплати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір ,відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату, як гонорар , відповідний відсоток від суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму клієнтові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом ,не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи вони були розумними.
Відтак, не є обов`язковим для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокатові «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Щодо послуги, пов`язаної з аналізом судової практики, то така не може вважатись видом професійної правничої допомоги, оскільки адвокат, виходячи зі змісту пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності зобов`язаний самостійно підвищувати свій професійний рівень, а не аналізувати законодавство і судову практику на підставі договору безпосередньо при наданні правової допомоги клієнту.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції Верховний Суд враховує висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Такі пункти зазначеного розрахунку, як «вивчення, аналіз законодавства та судової практики» на які адвокатом витрачено три години часу (6000 грн.) є такими що не відповідають критерію розумності їхнього розміру.
Вказане в сукупності свідчить про те, що наданий представником відповідача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, внаслідок чого він не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена до стягнення.
Також в додатковій угоді зазначено, що вартість 1 (один) судодень - 2000,00 грн., а тому виходячи з погоджених умов за участь у проведених судових засіданнях 07.04.2022, 18.07.2022, 04.11.2022, стягненню підлягає сума 6000,00 грн.
Таким чином, враховуючи подання розрахунку, який явно не відповідає вимогам розумності та реальності адвокатських послуг і свідчать про штучне збільшення розміру судових витрат, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 25 000 грн.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 260, 261, 270, 352 ЦПК України, суд
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном (домоволодіння) та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині вимог - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.І. Цитульський