ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства ''Жилсервіс-5'' Дніпровської міської ради на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року про відмову у видачі судового наказу у цивільній справі за заявою Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про видачу судового наказу, про стягнення заборгованості за надані послуги на утримання будинку та прибудинкової території,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року відмовлено КП «Жилсервіс-5» ДМР у видачі судового наказу (а.с. 15).

Не погодившись з даною ухвалою суду, КП «Жилсервіс-5» ДМР подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду (а.с. 19-20).

Боржник ОСОБА_1 не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу КП «Жилсервіс-5» ДМР.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, КП «Жилсервіс-5» ДМР у грудні 2021 року звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу про видачу судового наказу, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2020 року по 31.10.2021 року у розмірі 2 588,94 грн та судовий збір у розмірі 227,00 грн (а.с. 1).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року відмовлено КП «Жилсервіс-5» ДМР у видачі судового наказу (а.с. 15).

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить стягнути на його користь лише заборгованість за надані послуги на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2020 по 31.10.2021 у розмірі 2588,94 грн, тоді як у п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК використані відповідні частини мови (прийменник) «з» і (сполучник) «та», тобто стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, та лише за дотримання зазначених умов може бути видано судовий наказ.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

За приписами ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Стаття 165 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, якими є: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як видно з прохальної частини заяви, КП «Жилсервіс-5» ДМР просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2020 року по 31.10.2021 року у розмірі 2 588,94 грн та судовий збір у розмірі 227,00 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків відмовляючи КП «Жилсервіс-5» ДМР у видачі судового наказу з тих підстав, що заявником в порушення п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг без урахування індексу інфляції та 3 відсотків річних, тобто заявником заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу у зв`язку з не вірним тлумаченням змісту п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Заявник за власним розсудом обирає, які саме вимоги він заявить до боржника, а тому він має право заявити вимогу про стягнення заборгованості без урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, а суд в свою чергу не може примушувати заявника до збільшення його вимоги, що фактично судом було зроблено.

Крім того, судом зазначено про те, що заявник повинен був заявити вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, проте, слід зауважити, що заявник з вимогою про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію взагалі не звертався.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановляючи спірну ухвалу помилково вважав, що заявник у відповідності п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України зобов`язаний заявляти вимогу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги тільки з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Доводи скарги про те, що судом було пропущено десятиденний строк для розгляду заяви про видачу судового наказу колегія суддів відхиляє, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства ''Жилсервіс-5'' Дніпровської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова