Справа № 461/1816/21 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2386/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №461/1816/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 22 березня 2019 року договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 56100 грн. зі сплатою 21,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач скористався кредитними коштами, проте зобов`язання за договором належним чином не виконав. Станом на 27 січня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 65907,36 грн. Свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту і тому, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та понесені судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, в розмірі 65907 грн. (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сім гривень) 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» суму сплаченого судового збору - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят гривень). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати на правову допомогу - 2100 (дві тисячі сто) грн 00 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним,необґрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Судом неповно з`ясовані всі обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам,не звернуто увагу на те, що відповідач погашав кредит і залишок суми залишився не більше 15000 грн. Апелянт вважає, що при укладенні договору Банком було порушено його права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначає, що AT "Ідея Банк" не були доведені до відома відповідача кредитні умови, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та не маючи змоги прочитати через дрібний шрифт даний договір, підписав його, сподіваючись на добросовісність працівників Банку. Також, на його думку, є несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема відносно плати за кредитне обслуговування. Кредитним договром передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених «Графіком щомісячних платежів за кредитним договором». Проте, такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують його права, тому апелянт вважає такі положення договору недійсними. Банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив за які саме послуги, що надаються відповідачу, сплачується комісія. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким в задоволенні позову відмовити.

Представник АТ «Ідея Банк» адвокат Заставна О.В. подала відзив на апеляційну скаргу . У відзиві зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду законним. Звертає увагу, що Банк надав споживачу всю інформацію про умови кредитування.Відповідачем не спростовано суму заборгованості, не надано доказів її погашення. Щодо плати за обслуговування, зазначає, що правомірність її нарахування підтверджено постановою Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі №461/1763/20. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 січня 2022 року зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 496/3134/19.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року поновлено провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом встановлено такі обставини.

22 березня 2019 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №Z06.00302.005057170, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 56100 грн зі сплатою 21,99% річних, строком на 48 місяців. Позичальник, в свою чергу, зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами Договору.

Відповідач отримав від банку кредитні кошти, але свої зобов`язання за договором щодо повернення кредиту виконував неналежно, зокрема з порушенням графіку погашення та не в повному обсязі.

Останній платіж відповідач здійснив 22 грудня 2020 року.

Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем, борг ОСОБА_1 станом на 27 січня 2021 року становить 65907,36 грн. та складається з основного боргу - 44069,3 грн, простроченого боргу - 2759,37 грн, строкових процентів - 139,33 грн, прострочених процентів - 3496,66 грн., нарахованої плати за обслуговування кредиту - 1498,71 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 13886,86 грн., та пені за несвоєчасне погашення платежів, нарахованої по 29 лютого 2020 року включно - 57,13 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, 07 грудня 2020 року на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень.

Згідно з вимогою, АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору та достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги, банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Відповідно до пункту 1.11 за обслуговування кредиту Банком , що включає в себе:

- надання інформації по рахунках Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт -центрі, шляхом направлення СМС-пловідомлень щодо суми платежу за цим договором , щодо зарахування платежу в погашення заборголвангості за кредитом, тощо;

- надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;

- опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку , тощо.

Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, а тому умови договору відповідно до приписів ст.526 ЦК України мають виконуватися належним чином.

Апеляційний суд частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зокрема в частині стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 1498,71 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 13886,87 грн. та пені в розмірі 57,13 грн.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

З врахуванням наведених норм закону , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача основного боргу, простроченого боргу , прострочених процентів та строкових процентів.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п.32.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 висловлено правовий висновок про те, що якщо позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, у пункті 1.11 кредитного договору від 22 березня 2019 року відповідачу фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

Щомісячна плата за обслуговування кредиту не залежить від потреби позичальника у інформації щодо його кредиту; тобто, позичальник взагалі може не звертатися до банку за отриманням такої інформації, однак щомісячно повинен платити за таку послугу, яка не надавалася, оскільки плата за неї є складовою частиною кожного щомісячного платежу.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є частково підставними, тому колегія суддів дійшла висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню нарахована та прострочена плата за обслуговування кредиту (1498,71 грн. та 13886,86 грн. відповідно).

В силу вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України не підлягає стягненню пеня в розмірі 57,13 грн.

В апеляційній скарзі відповідач визнає заборгованість приблизно в розмірі 15000 грн., однак суд не враховує зазначені доводи, оскілки вони не підтверджені жодними доказами.

Матеріалами справи достовірно встановлено, що відповідач неодноразово порушував графік погашення кредиту, що свідчить про неналежне виконання умов договору, а тому підстав для відмови у задоволенні позову повністю немає.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення належить змінити, зменшивши суму стягнення з 65907,36 грн. до 50464,66 грн. та провести перерозподіл судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює, або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою зазначеної норми передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт третій частини другої статті 141 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт перший частини третьої статті 133 ЦПК України).

Є встановленим, що при зверненні з позовом до суду позивач сплатив 2 270 грн. судового збору, що стверджується меморіальним ордером № 1521785 від 03 лютого 2021 року. Докази про інші судові витрати відсутні.

З врахуванням того, що позов задоволено частково з відповідача в користь позивача належить стягнути 1 738,12 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу відповідає вимогам ст.137 ЦПК України тому залишається в цій частині без змін.

Відповідно до пунктів 2,4 ч.1 ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись: ст. ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2,4, 383,384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором, в розмірі 50464,66грн. (п`ятдесят тисяч чотириста шістдесят чотири грн..66 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» суму сплаченого судового збору - 1738,12 грн. (одну тисячу сімсот тридцять вісім грн..12 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 30 грудня 2022 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р. В. Савуляк