Справа № 309/1402/19
Провадження № 2/309/472/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Кемінь В.Д.

з участю секретаря судового засідання Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з даним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.10.2005 року в розмірі 20824,62 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.10.2005 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua , складає між мною та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався на підставі п. 2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, згідно з п. 2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку.

У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість. Станом на 17.04.2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить суму 20824,62 грн., з яких 7797,46 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4620,04 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 6089,28 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 967,84 грн. штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк і звернувся до суду з вимогою про стягнення зазначеної заборгованості та понесених судових витрат в розмірі 1921,00 грн.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог, яка надійшла на адресу Хустського районного суду 24 серпня 2022 року, позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 04.10.2005 р. в розмірі 16879,98 грн. (12417,50 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4462,48 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625), а також понесені судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши клопотання про слухання справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмові пояснення щодо позиції у справі, згідно з якою вона визнала факт укладення договору від 04.10.2005 року з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо отримання кредиту за пропозицією останнього. На підставі підписаної нею заяви їй було відкрито рахунок та оформлена кредитна картка. Проте відповідачка категорично заперечила наявність заборгованості зі сплати кредиту та ухилення від виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, пояснивши, що позивач вважає заборгованістю і вимагає повернення суми 361,89 доларів США, яка була списана з її рахунку через несанкціоноване списання коштів з її рахунку 19.06.2018 року невідомою особою. 19.06.2018 року її картку було заблоковано і вона отримала SMS- повідомлення про списання з її особового рахунку суми 361,89 дол. США в оплату в магазині ОСОБА_2 . Про факт пропажі коштів з її рахунку внаслідок шахрайських дій невідомих осіб вона повідомила негайно банк та Хустський ВП ГУНП в Закарпатській області. Проте банк безпідставно відмовився відновити списану з її картрахунку внаслідок несанкціонованого втручання суму. Просила суд розглянути справу за її відсутності у судовому засіданні.

24 жовтня 2022 року подала до суду заяву про невизнання нею позовних вимог, викладених у заяві АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зменшення розміру позовних вимог, та просить суд розглянути справу за її відсутності, зазначає, що підтримує свою позицію, викладену у письмовому поясненні від 05.05.2022 року. Просить суд відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В судове засідання 21.12.2022 року учасники судового процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Вивчивши та врахувавши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, 04.10.2005 року відповідачка ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого являється АТ КБ «ПриватБанк» та склавши заяву № б/н, надала згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають договір, укладений між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов якого, отримала кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп., у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послу» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у межах укладеного договору про надання банківських послуг надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, згідно з п.2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку.

Своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 не порушувала, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором № б/н від 04.10.2005 року, а саме, як зазначає відповідачка ОСОБА_1 у письмовому поясненні щодо позиції у справі від 05.05.2022 року та вбачається із наданих розрахунків, починаючи з 04.10.2005 року до 19.06.2018 року користувалася кредитними коштами, своєчасно сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 04.10.2005 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015, відповідно до якого заборгованість клієнта перед банком на кінцеву дату розрахунку становила лише 523,15 грн., та розрахунком заборгованості за договором б/н від 04.10.2005 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 17.04.2019 року. Також з поданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 17.04.2019 року вбачається, що 19.06.2018 року зафіксовано зняття з рахунку кредитних коштів в сумі 9550,45 грн., на які в подальшому було здійснено банком відповідні нарахування.

Факт списання коштів 19.06.2018 року з кредитного рахунку відповідачки ОСОБА_1 також підтверджується розрахунком заборгованості останньої за договором б/н від 04.10.2005, укладеним між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.09.2019 року, що його позивач додав до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.04.2022 року, та Випискою за договором №б/н за період 01.01.1999 23.03.2022 по кредитному рахунку ОСОБА_1 картка НОМЕР_1 , доданою позивачем до листа від 30.03.2022 № 2258065-ВБ на адресу Хустського районного суду.

19.06.2018 року картку ОСОБА_1 було заблоковано, що стверджується фотокопією повідомлення від 19.06.2018 року коли ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом несанкціонованого списання коштів в сумі 361.89 доларів США з її картрахунку до Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області. Хустським ВП ГУНП в Закарпатській області внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину) під №0000764 від 19 червня 2018 року та розпочато досудове розслідування, що стверджується відповідним повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви від 19.06.2018 року.

Одночасно ОСОБА_1 звернулася до Хустського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про проведення розслідування по факту пропажі коштів з її картки «Універсальна» № НОМЕР_2 19.06.2018 року о 15 год. 04 хв. Однак листом від 04.072018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовило ОСОБА_1 в задоволенні вказаної заяви з посиланням на те, що вона несумлінно виконувала як клієнт банку умови зберігання та використання інформації в каналі зв`язку і що саме клієнт банку несе відповідальність за зберігання картки, пін-коду, а також збитки у разі використання картки третіми особами.

Постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2018 року ст. слідчого СВ Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області Фурмана Р.В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000764 від 19 червня 2018 року, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Дана постанова скасована ухвалою Хустського районного суду від 18 серпня 2020 року. Згідно з п.1 ст.1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою є запорукою належного виконання банком умов договору.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.6 Правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Згідно з п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч.3 ст.1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Тобто, положення Цивільного кодексу передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта.

Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року N705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі ст.7 та п.38.1 і 38.4 ст.38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операційних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Наведені норми вказують, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання его грошових коштів, які перебували на рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Такий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року №6-71 цс 15, а саме «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника». Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц, у постанові від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц вказану правову позицію підтримав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам ст.ст. 76,81 ЦПК України. Положенням ст.ст.12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду жодних доказів вчинення відповідачкою ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Твердження банку, викладені у листі від 04.07.2018 на адресу відповідачки, суперечать твердженням, викладеним у листі від 30.03.2022 №2258065-ВБ, надісланому на адресу суду на запит щодо надання матеріалів розслідування за заявою ОСОБА_1 про несанкціоноване списання коштів з її картрахунку 19.06.2018 року, де банк зазначає, що з наявної інформації «невідомо, чи було введено PIN». Суд також бере до уваги, що матеріали розслідування факту несанкціонованого втручання в роботу платіжної системи банка та шахрайського зняття коштів з картки ОСОБА_1 19.06.2018 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», запитувані судом від позивача, до суду не надіслані. Суд надає цьому оцінку відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України і відмовляє позивачу у визнанні обставини вчинення відповідачкою ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 виконала свої обов`язки перед банком щодо погашення заборгованості за договором кредиту, відповідно до умов договору, негайно повідомила обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку 19.06.2018 року та звернулася до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій з картковим рахунком, що довела суду належними, допустимими та достовірними доказами. У свою чергу позивачем не надано належних доказів, що відповідачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому суд доходить висновку про те, що банк не виконав покладені на нього обов`язки щодо збереження її коштів, чим порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта, і в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2005 року в сумі 16879,98 грн. (за заявою про зменшення розміру позовних вимог від 12.04.2022) слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, судовий збір в розмірі 1921,00 грн. покладається на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 509, 526, 1054, 1071, 1073 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 17, 18, 76, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.10.2005 року в розмірі 16879,98 грн. та судових витрат в розмірі 1921,00 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.