Справа №731/433/22
Провадження №2/731/126/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

cудді Савенка А.І.,

за участю секретаря Тарасенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом адвоката Яресько Тараса Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2022 року адвокат Яресько Т.В., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис №2557, яким стягнуто з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2157650, укладеним між позивачем та ТОВ «Міолан», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, 14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. відкрито виконавче провадження №65154171, в межах якого проводиться примусове стягнення боргу.

Позивач стверджує, що заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, необґрунтованою та безпідставною, вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчувався, письмових вимог (повідомлень) від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» він не отримував. У зв`язку з цим, на переконання позивача спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти у сумі 15 583, 49 грн, а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 1 984,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду на 21 грудня 2022 року.

20 грудня 2022 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Суприкіна А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту якого, представник відповідач заявлені до них позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення, обґрунтовуючи тим, що 19 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», правонаступник якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», було укладено Кредитний договір №2157650, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у сумі - 6 000 грн строком на сім днів. При цьому, в супереч умов вказаного договору ОСОБА_1 , як позичальник, покладені на нього зобов`язання не виконав, що і слугувало підставою для нарахування відповідної заборгованості у розмірі - 15 583, 49 грн. Щодо наявності вказаної заборгованості боржника повідомлялося, шляхом направлення відповідної письмової претензії. Під час звернення відповідачем до нотаріуса з вимогою при винесення спірного виконавчого напису, було виконано всі необхідні умови для підтвердження безспірності такої заборгованості. У зв`язку з цим, на переконання відповідача підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутні, як і вимога щодо повернення коштів, які були стягнені на його виконання. Крім того, відповідач заперечує щодо заявлених стороною позивача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, з підстав їх неспівмірності та значним завищенням для даної категорії справ, адже такий розмір не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг (а.с. 55-58).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 51), від представника позивача, адвоката Яресько Т.В. разом з позовом було подано клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, у якому представник підтримав позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 28).

Відповідач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причину своєї неявки до суду не повідомив. 20 грудня 2022 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Суприкіна А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 46, 47, 48, 49, 50). Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від нотаріуса не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 51), заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду не подала.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем вчинено виконавчий напис №2557, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2157650 від 19 листопада 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», на загальну суму 18 934, 20 грн, на користь правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», на підставі Договору відступлення права вимоги №46-МЛ від 31 січня 2020 року, відступило своє право вимоги за вищезазначеним кредитним договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Строк платежу за договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума заборгованості за період з 31 січня 2020 року по 01 грудня 2020 року становить - 18 004, 20 грн, з яких: 6 000 грн заборгованість за сумою кредиту; 3 000 грн заборгованість за комісією; 9 004, 20 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім того, за винесення даного виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 930 грн гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (а.с. 12 зворот).

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса, 14 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Ю.М. відкрито виконавче провадження № 65154171 (а.с. 16 зворот - 17) та проводиться стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 (а.с. 17 зворот 18), внаслідок чого приватним виконавцем перераховано на рахунок стягувача заборгованість за спірним виконавчим написом у сумі - 15 583, 49 грн (а.с. 18 зворот - 19).

З копії кредитного договору №2157650, укладеного 19 листопада 2019 року між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до п. 6.1. даний Договір складений у електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створений на веб-сайті Товариства miloan.ua.

Предметом договору є кредит, наданий ОСОБА_1 у сумі 6 000,00 грн (п. 1.1., 1.2 Договору), строком на 7 днів з 19 листопада 2019 року (п. 1.3. Договору). Вказаний договір не посвідчувався нотаріально (а.с. 13 зворот 15, 59-61).

Відповідно до копії Договору відступлення прав вимоги №46-МЛ, укладеного 31 січня 2020 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ТОВ «Міолан» відступило за плату права грошової вимоги, зокрема, і за Кредитним договором №2157650 від 19 листопада 2019 року укладеним з ОСОБА_1 , новому кредитору - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с. 62-55, 67).

Положення ч. 1 ст. 18 ЦК України визначає, шо нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Баршацьким І.В. виконавчого напису №2557 від 13 січня 2021 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору.

Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що кредитний договір №2157650 від 19 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Міолан», посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено та у відзиві не заперечується. З копії даного кредитного договору вбачається, що цей договір є електронним документом, який не посвідчувався нотаріально (а.с. 13 зворот 15, 59-61).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, зокрема вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що і мало місце у даному випадку (а.с. 69).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Суд зважає, що відповідачем додано до матеріалів справи копію письмової претензії №19458986/1 від 27 листопада 2020 року з вимогами щодо добровільної сплати ОСОБА_1 заборгованості за Договором №2157650 від 19 листопада 2019 року (а.с. 68). Однак, будь-яких доказів на підтвердження направлення останньому вказаного звернення до суду додано не було.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі №754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц.

Таким чином, суд зважає, що протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, оскільки додана стороною відповідача до матеріалів справи копія заяви №19458986/2 від 04 січня 2021 року про прохання вчинити виконавчий напис для стягнення заборгованості у розмірі 18 004, 20 грн на їх користь з ОСОБА_1 , вказаних обставин не підтверджує.

Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником.

Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за виконавчим написом коштів у сумі 15 583, 49 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 14 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження №65154171 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. №2557, виданого 13 січня 2021 року. Боржником за кредитним договором відповідно до виконавчого напису нотаріуса є ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 18 934, 20 грн (а.с. 12 зворот).

Як убачається з повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. №14527 від 25 серпня 2022 року, сума коштів стягнених з боржника ОСОБА_1 та перерахованих стягувачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», в межах виконавчого провадження №65154171, становить 15 583, 49 грн (а.с. 18 зворот 19).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц.

Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки виконавчий напис №2557 від 13 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості у сумі 18 934, 20 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті на підставі нього кошти підлягають поверненню, згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі, визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти у сумі 15 583, 49 грн.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 1 984 гривень 80 копійок судового збору (а.с. 1, 2). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, на підтвердження яких подав наступні документи:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги №22081 від 19 серпня 2022 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Яресько Т.В. (а.с. 23 зворот - 24);

- додаток №3 до вказаного договору (а.с. 24 зворот), у якому визначена фіксована сума гонорару в розмірі 10 000,00 грн за надання правової допомоги адвокатом у суді 1 інстанції щодо визнання виконавчого напису №2557, виданого 13 січня 2021 року, таким що не підлягає виконанню;

- копію акта приймання-передачі послуг №1 від 07 листопада 2022 року, що свідчить про виконання адвокатом Яресько Т.В. робіт за вказаним договором (а.с. 25);

- копію розрахункової квитанції від 07 листопада 2022 року, яка свідчить про отримання адвокатом Яреськом Т.В. від позивача ОСОБА_2 гонорару у сумі 10 000,00 грн (а.с. 25 зворот);

- копію свідоцтва адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 26) та копію ордера (а.с. 26 зворот).

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

У правовому висновку Верховного Суду від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19 роз`яснено, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

При цьому, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 141 ЦПК України положення якої визначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява 366561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п. 154 рішення ЄСПЛ Lavents v. Latvia (Заява №58442/00) вказано, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Зважаючи на задоволення позову у повному обсязі, заперечення відповідача щодо суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а саме те, що справа є малозначною, а сторона позивача не брала участі у судовому засіданні, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у сумі 5 000 грн, оскільки саме такий розмір відповідає критерію розумності, є співмірним зі складністю справи та таким, що узгоджується з поведінкою відповідача під час розгляду справи в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 137, 141, 247, 263, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву адвоката Яресько Тараса Віталійовича (ІПН НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (юридична адреса: 79015, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, б. 1, корпус 28; ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (юридична адреса: 01034, м. Київ, вул. Рейтарська/пров. Георгіївський, б. 6-3, літ. А, каб. 2-7), приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович (юридична адреса: 14013, м. Чернігів, просп. Перемоги, 139, приміщення №419, 420), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №2557, вчинений 13 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №2157650 від 19 листопада 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», та плати за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 18 934 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 кошти, безпідставно отримані за виконавчим написом №2557, вчиненим 13 січня 2021 року, у сумі 15 583 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 49 копійок.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок та 5 000 (п"ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу адвоката, а всього стягнути 6 984 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок судових витрат.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко