Справа № 466/1043/22 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2597/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до квартири АДРЕСА_1 ; не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні цією квартирою, надати ключі від вхідних дверей цієї квартири із забороною ОСОБА_2 змінювати замки від вхідних дверей цієї квартири без письмової згоди ОСОБА_1 із наступним наданням останньому нових ключів від вхідних дверей цієї квартири. Встановити наступний порядок користуванням квартирою АДРЕСА_1 :

В постійне користування ОСОБА_1 виділити приміщення квартири:

АДРЕСА_2 3-тя кімната, площею 9,0 кв.м;

№8 4-та кімната, площею 18,1 кв.м;

№13- балкон, площею 1,8 кв.м.

В постійне користування ОСОБА_2 виділити приміщення квартири:

АДРЕСА_3 1-ша кімната, площею 11,8 кв.м;

№3 2га кімната, площею 11,6 кв.м;

№7 вбудована шафа/комірка, площею 0,4 кв.м;

№10 - вбудована шафа/комірка, площею 1,2 кв.м;

№11 - вбудована шафа/комірка, площею 0,3 кв.м;

№12 лоджія, площею 2,9 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити приміщення квартири:

АДРЕСА_4 кухня, площею 7,5 кв.м, а також судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликався на те, що він та відповідач є співвласниками по 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Після смерті його матері, він не має доступу до вказаної квартири, оскільки не має ключів. Протягом останніх 6 місяців він з відповідачем намагався мирно узгодити порядок володіння, користування спільним майном, однак жодної згоди з відповідачем досягнуто не було, що і змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, зазначає, що прохання виділити йому в користування вищезазначені житлові кімнати пов`язані з його тривалим проживанням у 3-ій кімнаті, площею 9,0, кв.м (приміщення №6) та постійним проживанням його мами у 4-ій кімнаті, площею 18,1 кв.м (приміщення №8), з якої є вихід на балкон, площею 1,8 кв.м (приміщення №13), які було відремонтовано його коштом за життя його матері.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до квартири АДРЕСА_1 .

Не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири ОСОБА_1 із забороною ОСОБА_2 змінювати замки від вхідних дверей вказаної квартири без письмової згоди ОСОБА_1 із наступним наданням останньому нових ключів від вхідних дверей вказаної квартири.

Встановлено наступний порядок користуванням квартирою АДРЕСА_1 :

В постійне користування ОСОБА_1 виділено приміщення квартири:

АДРЕСА_2 3-тя кімната, площею 9,0 кв.м;

№8 4-та кімната, площею 18,1 кв.м;

№13- балкон, площею 1,8 кв.м.

В постійне користування ОСОБА_2 виділити приміщення квартири:

АДРЕСА_3 1-ша кімната, площею 11,8 кв.м;

№3 2га кімната, площею 11,6 кв.м;

№7 вбудована шафа/комірка, площею 0,4 кв.м;

№10 - вбудована шафа/комірка, площею 1,2 кв.м;

№11 - вбудована шафа/комірка, площею 0,3 кв.м;

№12 лоджія, площею 2,9 кв.м.

У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено приміщення квартири:

АДРЕСА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2976 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят шість) грн., 40 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду в частині зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Вказує, що до матеріалів справи долучено належні та достатні докази на підтвердження фактичної оплати правової допомоги в загальному розмірі 27 000грн.

Зазначає, що він був змушений звернутись за правовою допомогою виключно внаслідок ігнорування відповідачкою його законних вимог.

Просить рішення суду змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4000грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 000грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

08 грудня 2022 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

В частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вважав, що сума 27000,00 грн. не є співмірною, а відтак, прийшов до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн., що за даних обставин справи на думку суду буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині судових витрат, тому таке в силу ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в іншій частині не переглядається.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05 жовтня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Стадник та партнери», в особі його директора Стадник З.Д. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги.

Згідно матеріалів справи, а саме протоколів судових засідань, вбачається що адвокат Стадник Г.І., будучи представником позивача, приймала участь у судових засіданнях.

Згідно договору про надання правової допомоги від 05 жовтня 2021 сторони узгодили, що загальний розмір винагороди Об`єднання за надання правової допомоги становить 60000 грн. Клієнт може оплачувати винагороду частинами авансовими платежами, зокрема: за підготовку позовних матеріалів в розмірі 10000 грн., за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції в розмірі 20000 грн. Таким чином, за надання послуг з правової допомоги у суді першої інстанції становить суму у розмірі 30000 грн.

Позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання «Стадник та партнери» авансовими платежами було внесено грошові кошти у розмірі 27000 грн., що стверджується квитанцією про оплату №ПН316 від 06.10.2021 на суму 12000 грн., квитанцією про оплату №126946709 від 02.02.2022 на суму 10000 грн. та квитанцією про оплату №151489791 від 07.07.2022 на суму 5000 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

Окрім цього, варто зазначити, що у постанові Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав внаслідок неправомірних дій відповідача, що зумовило необхідність отримання професійної правничої допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що його вимога про стягнення судових витрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

П. 22 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, суд ухвалою вирішує питання про повернення помилково сплаченого судового збору.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки такий слід повернути ОСОБА_1 як помилково сплачений.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 витрати на правову допомогу у розмірі 27 000 грн., 00 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 ) судовий збір в розмірі 4464 грн. 61 коп., код за ; отримувач: ГУК Львів/ Личаківський район, квитанція №0.0..1 від 30.09.2022 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.