Провадження № 2/752/1583/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.09.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ракоїд Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації) про скасування рішення державного реєстратора, припинення права, визнання права власності та вилучення запису про право власності,

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 , відповідно до якого просили суд про наступне:

-визнати припиненими будь-які речові права ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.;

-зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52725087 від 18.06.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності/довірчої власності: 36945082) за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

-зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва скасувати та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (номер запису про право власності/довірчої власності:36945082) за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.12.1995 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу в 2011 році прізвище було змінено на ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 , яка діяла від власного імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2 набули у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м., на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів міста Києва, згідно з розпорядженням від 14 грудня 1995 року № 11257, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09 січня 1997 року за реєстровим № 3689.

09 липня 1997 року у відділі нерухомості ЗАТ «Скінія» між ОСОБА_6 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено угоду про наміри сторін на придбання квартири, згідно з умовами якої кінцевою датою продажу квартири є 26 липня 1997 року. Покупець під час підписання цієї угоди передав продавцю 3 000 доларів США як завдаток. Цього ж дня сторони погодили ціну продажу Квартири, про що склали акт.

ОСОБА_4 зазначала, що в неї не було необхідної суми коштів для оплати вартості квартири і вона позичила 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США у ОСОБА_3 , домовившись з останнім про те, що договір буде укладений на його ім`я, а після повернення боргу він одразу ж переоформить квартиру на ОСОБА_4

05 серпня 1997 року на Київській універсальній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, за яким ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , продали, а ОСОБА_3 придбав за 15 000 гривень квартиру.

03 квітня 2001 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації та отримав реєстраційне посвідчення, про що зроблено запис в реєстрову книгу № Д 289-253 за реєстровим № 3689.

Після укладення договору купівлі-продажу квартири у 1997 році, ОСОБА_4 зі своєю сім`єю вселилася у вищевказану квартиру, зробила в ній ремонт, облаштувала її для постійного проживання, користувалася нею та несла всі витрати на її утримання, оплачувала комунальні послуги. Борг ОСОБА_3 ОСОБА_4 повернула, проте ОСОБА_3 право власності на Квартиру на ОСОБА_4 так і не переоформив.

У січні 2010 році ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення, в якому просив виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з належної йому квартири. ОСОБА_4 також звернулася з позовом до ОСОБА_3 та просила визнати договір купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1997 року удаваною угодою в частині покупця - ОСОБА_3 , визнати її дійсним покупцем за цим договором, змінити правовідносини шляхом переведення на неї прав і обов`язків покупця, визнати за нею право власності на квартиру.

За наслідками розгляду зазначених позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року у справі № 2601/22887/12 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення відмовлено. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Український інноваційний банк», Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товарна біржа «Київська універсальна біржа», про визнання права власності задоволено. Визнано договір купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1997 року удаваною угодою в частині покупця - ОСОБА_3 . Визнано дійсним покупцем за договором купівлі-продажу нерухомості від 05 серпня 1997 року - ОСОБА_4 . Переведено права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу Квартири, укладений 05 серпня 1997 року між брокером брокерської контори № 168 ОСОБА_13 , який діяв зі згоди і за дорученням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , яка діяла від свого імені та свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , та брокером брокерської контори № 745 ОСОБА_14 , яка діяла зі згоди і за дорученням ОСОБА_3 , посвідчений Київською універсальною біржею на ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на Квартиру загальною площею 94,75 кв. м, в тому числі житловою площею 57,70 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року у справі № 2601/22887/12 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у володінні квартирою та виселення відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Український інноваційний банк», Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Товарна біржа «Київська універсальна біржа», про визнання права власності відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року у справі № 2601/22887/12 було встановлено, що договір купівлі-продажу квартири було укладено 05 серпня 1997 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_2 і ОСОБА_9 у простій письмовій формі та не посвідчено нотаріально, а отже вказаний договір є нікчемним. ОСОБА_3 за цим договором не набув права власності на квартиру і реєстрація права власності за нікчемним договором не дає підстав для визнання його власником спірної квартири. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що з підстав нікчемності договору не може бути визнано й право власності на квартиру за ОСОБА_4 .

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права власності за набувальною давністю. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, а ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 рішення залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду, зокрема, мотивоване тим, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року було встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомості (квартири), укладений 05 серпня 1997 року, нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально. ОСОБА_3 за цим договором купівлі-продажу не набув право власності на квартиру, тому реєстрація права власності за нікчемним правочином не дає підстав для визнання його власником спірної квартири.

У травні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, і постановою Верховного Суду в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року скасовано.

Позивачі посилається на те, що ОСОБА_3 на підставі отриманого 25.05.2020 року дублікату договору купівлі-продажу квартири на Київській універсальній біржі, 04.06.2020 року звернувся до Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)- Канівець Любові Миколаївни та зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру ( номер запису про право власності/довірчої власності: 36945082; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

ОСОБА_3 , подаючи пакет документів Державному реєстратору Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для проведення державної реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повідомив реєстратору завідомо недостовірну інформацію та подав в пакеті документів для проведення реєстраційних дій дублікат договору купівлі-продажу нерухомості (квартири) від 05 серпня 1997 року, нікчемність якого була встановлена за судовим рішенням ще у 2015 році, і про існування якого ОСОБА_3 було відомо.

З огляду на викладене, позивачі просять в судовому порядку визнати припиненими будь-які речові права ОСОБА_3 на спірну квартиру, зобов`язати державного реєстратора скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 та виключити запис про це.

09.10.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву./

16.06.2021 р. судом в провадження прийнята заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивачі просять суд про наступне:

-визнати припиненими будь-які речові права ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.;

-визнати припиненими та скасувати державну реєстрацію будь-яких речових прав ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.;

-визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

-скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м.Києва Канівець Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:52725087 від 18.06.2020 р. у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

-скасувати та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ;

-зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва скасувати та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (номер запису про право власності/довірчої власності:36945082) за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

10.09.2021 р. Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідальність за достовірність даних, поданих державному реєстратору несе особа, як звернулась з заявою про реєстрацію прав, а прийняття рішення щодо державної реєстрації приймається самостійно державним реєстратором і не може бути покладено на державний орган. Посилаючись на положення ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідач зазначає, що відомості про речові права, внесені до Державного реєстру прав не підлягають вилученню.

13.09.2021 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

Представник позивачів в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, посилаючись на недостовірність даних, поданих державному реєстратору ОСОБА_3 при здійсненні державної реєстрації прав на квартиру в 2020 році за наявності у нього відомостей про ухвалені судові рішення, якими встановлено відсутність підстав для набуття ним права власності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подавши письмові пояснення, відповідно до яких просив застосувати наслідки пропуску позивачами строків звернення до суду.

Представник відповідача - Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи про те, що державний реєстратор не уповноважений перевіряти обставини щодо чинності укладених угод, а реєстрація прав проводиться на підставіподаних документів. За недостовірність інформації, поданої державному реєстратору, відповідальність несе особа, яка звернулась з заявою.

Представник третіх осіб підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, оскільки ОСОБА_3 ніколи не набував прав на спірну квартиру, оригінали правовстановлюючих документів завжди знаходились у третіх осіб, однак ОСОБА_3 , діючи недобросовісно в 2020 році отримав дублікат договору купівлі-продажу та зареєстрував права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вислухавши представників сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат жилою площею 57.70 кв.м, загальною площею 94.75 кв.м і на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Московською райрадою народних депутатів м. Києва 14.12.1995 року, згідно з розпорядженням № 11257 від 14.12.1995 року, зареєстрованого у БТІ м.Києва 09.01.1997 року за р.н. 3689. належала на праві власності: ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 в рівних долях.

09.07.1997 року у відділі нерухомості ЗАТ «Скінія» між ОСОБА_6 , як продавцем та ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено угоду про наміри сторін на придбання квартири АДРЕСА_1 з кінцевою датою продажу квартири 26.07.1997 року. У п.1 розділу 1 цієї угоди сторони передбачили, що під час підписання угоди покупець передасть продавцю 3 000 дол. США як завдаток,який буде врахований при остаточному розрахунку. Цього ж дня сторони погодили ціну продажу квартири у розмірі 82 500 дол. США, про що підписали акт.

ОСОБА_4 запозичила грошові кошти у ОСОБА_3 , домовившись з останнім про те, що договір буде укладений на його ім`я , а після повернення боргу він одразу ж переоформить квартиру на ОСОБА_4

05.08.1997 року на Київській універсальній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_16 , продали, а ОСОБА_3 придбав за 15000 грн. квартиру АДРЕСА_1 .

03.04.2001 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації та отримав реєстраційне посвідчення, запис про що внесено в реєстрову книгу № Д 289-253 за р.н. 3689.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одразу ж після укладення на біржі договору купівлі-продажу квартири у 1997 році вселилися у квартиру, зробили там ремонт, облаштували її для постійного проживання, відкрито користуються нею та несли усі витрати на її утримання.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації смерті у м.Києві ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 05.03.2009 р. видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 звернувся у 2015 році з позовом до Голосіївського районного суду м.Києва про виселення ОСОБА_4 із спірної квартири та усунення перешкод в користуванні власністю, а ОСОБА_4 із зустрічним позовом про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу в частині покупця недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 29.04.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за нею право власності на квартиру .

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02.12.2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове про відмову у задоволенні обох позовів.

Ухвалою ВССУ від 03.03.2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року було встановлено, що договір, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_16 , ОСОБА_3 є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально, ОСОБА_3 за цим договором не набув право власності на квартиру і реєстрація права власності за нікчемним договором не дає підстав для визнання його власником спірної квартири. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що з підстав нікчемності договору не може бути визнано й право власності на квартиру і за ОСОБА_4 в порядку переведення на неї прав покупця, хоча вона і повернула борг.

Крім того, судом встановлено, що в квітні 2007 р. ОСОБА_3 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 таким, що відбувся.

Відповідно до рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.04.2007 р. позов було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15.03.2012 р. рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.03.2007 р. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.04.2013 р. рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15.03.2012 р. скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08.08.2013 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири таким, що відбувся було відмовлено в зв`язку з пропуском ним строків позовної давності.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.06.2020 р. на підставі поданої ОСОБА_3 заяви, а також дубліката договору купівлі-продажу нерухомості від 05.08.1997 р., державним реєстратором Канівець Любов Миколаївною Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м.Київ було прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В силу положень ст.22 Закону відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

ОСОБА_3 , звертаючись 04.06.2020 р. до державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_1 , діяв недобросовісно, оскільки був обізнаний про наявність судового рішення, яким договір купівлі-продажу від 05.08.1997 р. визнаний нікчемним та встановлено відсутність у нього будь-яких прав на зазначене майно.

Згідно з положеннями ст.ст.328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (аналогічна правова позиція викладене в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі 911/3594/17).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З огляду на встановлені судом обставини, щодо незаконності дій ОСОБА_3 при зверненні до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на квартиру на підставі договору, нікчемність якого встановлена судовим рішенням, а також беручи до уваги вимоги спеціального Закону, який регулює порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м.Києва Канівець Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52725087 від 18.06.2020 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності/довірчої вланості:369450822) за ОСОБА_3 ; визнання припиненими будь-яких речових прав ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.; скасування державної реєстрації будь-яких речових прав ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.

Вимоги позивачів про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не тягне будь-яких юридичних наслідків.

Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року було встановлено, що договір, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_16 , та ОСОБА_3 є нікчемним, і відповідно ОСОБА_3 не набув будь-яких прав на спірну квартиру, натомість здійснив державну реєстрацію речового права на підставі нікчемного правочину, при скасуванні рішення про державну реєстрацію прав за відповідачем підлягають поновленню права ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 на кв. АДРЕСА_1 з визнанням за ними відповідного права, яке не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, як встановлено судом ОСОБА_9 та ОСОБА_6 померли в 2004 р. та в 2009 р. відповідно, тобто до визнання нікчемним договору про відчуження квартири в судовому порядку.

Позивачі у справі є дітьми померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , яким на підставі свідоцтва про право власності на житло,виданного Московською райрадою народних депутатів м. Києва 14.12.1995 року, належало на праві власності по кожному зазначеної квартири.

В силу положень ст.1218 ЦК України за змістом даної статті до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов`язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця.

Оскільки частки спадкоємців у спадщині є рівними відповідно позивачі набувають права власності кожен по частині кв. АДРЕСА_1 після смерті своїх батьків.

З огляду на викладене, визнанню за позивачами підлягає право власності на частину за кожним на кв. АДРЕСА_1 .

Вимоги позивачів про скасування та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , а також зобов`язання Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації скасувати та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки в силу положень ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, а крім того Департамент не є належним відповідачем за даними вимогами, оскільки суб`єктом реєстраційних дій є державний реєстратор.

З огляду на викладене, вимоги позивачів підлягають задоволенню частково.

Не підлягають застосуванню у даному випадку заявлені відповідачем наслідки пропуску строків позовної давності з огляду на наступне.

Предметом даного спору є незаконність державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_3 на кв. АДРЕСА_1 .

Така реєстрація, як встановлено судом була здійснена 18.06.2020 р.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності в силу положень ст.257 ЦК України становить три роки.

Отже, на момент звернення позивачів до суду 09.10.2020 р. такі строки не закінчились.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку із частковим задоволенням позову з ОСОБА_3 на користь позивачів підлягають стягненню понесені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації) про скасування та вилучення запису про право власності задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м.Києва Канівець Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:52725087 від 18.06.2020 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати припиненими будь-які речові права ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.

Скасувати державну реєстрацію будь-яких речових прав ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат загальною площею 94,75 кв. м., житловою площею 57,70 кв. м.

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) по частині за кожним.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 4204 гривні.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя