Провадження № 2/953/1536/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власової Ю.Ю.

секретар судового засідання - Білюк Д.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області

відповідач: Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області, Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкові з позовною заявою яку двічі уточнював та в якій просить: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області як відшкодування моральної шкоди на його користь суму в розмірі 20000,00 грн., стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області на його користь судовий збір у сумі 454,00 грн. згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року.

Також позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Аргументи учасників справи.

Позивач надав заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

24 грудня 2021 року до суду надійшов відзив представника УПП у Харківській області на позовну заяву, у якому він посилаючись на ст. ст. 19, 55, 56 Конституції України та ЗУ «Про Національну поліцію» просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю.

Відзив обґрунтований тим, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факту завдання йому моральної шкоди внаслідок винесення незаконної постанови, протиправності та винності дій поліцейських та причинно-наслідкових зв`язків між ними. Скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є достатньою сатисфакцією для позивача. Сам по собі факт скасування такої постанови не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки рішення про скасування вказаної постанови не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Участь у справі сторін.

У судове засідання ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився, в матеріалах справи наявна заява останнього про розгляд справи за його відсутності, яким він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

У судове засідання представник відповідача УПП в Харківській області належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, свою позицію, щодо заявлених позовних вимог виклав у відзиві на позовну заяву.

Представник Управління державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності не надав, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно з ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рух справи.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 953/20929/21 передана на розгляд цьому складу суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2022 року прийнято до провадження цивільну справу.

Суд, дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04 липня 2021 року інспектором УПП в Харківській області Кравченком В.Ю. стосовно позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія: ЕАН № 4438248 якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 850,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова до Управління патрульної поліції в Харківській області з позовною заявою про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

За результатами розгляду позовної заяви Дзержинським районним судом м. Харкова 22 вересня 2021 року ухвалено рішення яким: адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено частково. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія: ЕАН № 4438248 від 04 липня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., - скасовано та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області на його користь судовий збір у сумі 454,00 грн.

Позивач вважає, що діями інспектора УПП у Харківській області йому завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 20 000 грн., та яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з такими діями та прийнятим інспектором рішенням, а саме: безпідставна зупинка позивача; безпідставні звинувачення інспектора щодо порушення позивачем ПДР; неетичне спілкування інспектора з позивачем; безпідставний розгляд справи про адміністративне правопорушення; безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Зокрема, дії інспектора призвели до поганого самопочуття позивача, з`явилось безсоння, постійне нервування та переживання через подію, психічне пригнічення, що негативно впливає на погані стосунки з близькими людьми та заважає встановленню нових і підтримці існуючих відносин з оточуючими.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Так, за приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є встановлена рішенням суду протиправність постанов, винесених поліцейськими у справах про адміністративні правопорушення, за якими не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судовим рішенням, постановленим при розгляді справи про скасування постанови про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , неправомірність дій або бездіяльність уповноважених осіб при складенні адміністративних матеріалів не встановлювалась.

Крім того, позивач при розгляді даної справи не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди співробітниками патрульної поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків.

Виходячи з приписів статей 23, 1167ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що він зазнав душевних страждань та переживань через неправомірні рішення та бездіяльність посадових осіб відповідача, що вплинуло на його моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя, а також порушення його законних прав.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі № 925/1196/18 та від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 міститься правовий висновок, що ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Тобто, у разі заявлення про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У постанові від 21.10.2020 року у справі № 312/262/18 Верховний Суд зазначив, що встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому Верховний Суд дійшов висновку, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Крім того, відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст. 12, 81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення працівників поліцій до позивача, знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, сам лише факт намагання звинуватити позивача у вживанні спиртних напоїв чи можливому вживанні психотропних речовин, про який вказано у позові, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю працівників правоохоронного органу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження.

Щодо судових витрат.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263- 265, 268, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової карти платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області, адреса: м. Харків, вулиця Шевченка, 315-А.

Відповідач: Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області, місцезнаходження: м. Харків, вулиця Артема, будинок 44, корпус А.

Повне судове рішення складено і підписано без проголошення 26 грудня 2022 року.

Суддя - Ю.Ю. Власова