ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4575/22 Справа № 204/3896/20 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання поруки припиненою

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 34671,37 доларів США, що за курсом 24,57 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 лютого 2020 року складає 851875,56 грн. станом на 07 лютого 2020 року за кредитним договором № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту), а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 11 грудня 2007 року уклали кредитний договір № DNHDGІ, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 155000,00 грн. на термін до 11 грудня 2033 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 05 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до кредитного договору № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, відповідно до умов якої вищевказаний кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 33 692,28 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 станом на 07 лютого 2020 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 126597,18 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 34671,37 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28341,24 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 6028,25 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 57556,32 доларів США. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 34671,37 доларів США, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання за договором № DNHDGІ АТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір поруки, укладений з поручителем ОСОБА_2 . Боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов договору поруки було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором № DNHDGІ, однак ця вимога була залишена без задоволення. Тому, АТ КБ "ПриватБанк" вирішив звернутися до суду для солідарного стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості.

01 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", в якій він просив визнати припиненою поруку за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 . В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого в подальшому стало АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ, відповідно до умов якого позивач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу/зарахування кредитором коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 відкритий у кредитора у розмірі 155 000,00 грн., на наступні цілі - придбання квартири, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,00 % річних. 11 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було укладено Договір поруки № DNHDGІ між кредитором, позичальником, ОСОБА_2 . Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року та додатковими угодами до нього. Як стало йому відомо, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, процентів, нарахованих за користування кредитом. Термін дії договору поруки є таким, що припинений, а термін звернення до суду з позовною заявою до поручителя слід вважати таким, що сплив. Пунктом 2.1.1. Договору поруки передбачено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит. Звертає увагу на той факт, що Банк надіслав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення/досудову вимогу від 29 вересня 2014 року № 30.1.0.0/2 - FU9, в якому попереджав про заплановані ним заходи, а саме звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків. До суду Банк звернувся лише 25 травня 2020 року, тобто після спливу 6-місячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на звернення з позовною заявою до поручителя. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. АТ КБ "Приватбанк" втратив своє право на звернення до суду з позовною заявою до поручителя ОСОБА_2 у зв`язку з пропущеним строком, а це дає всі підстави вважати, що порука ОСОБА_2 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року припинена. 05 вересня 2014 року ним подано позовну заяву про визнання поруки припиненою (в рамках позову про визнання недійсним кредитного договору, припиненим договору поруки) до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, справа № 201/11674/14-ц, з підстав, що при укладенні Додаткової угоди від 05 серпня 2008 року до кредитного договору № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року збільшено обсяг відповідальності поручителя. Рішенням Жовтневого суду у задоволенні позовних вимог відмовлено. Зустрічна позовна заява про визнання поруки припиненою має підстави закінчення строку у позивача АТ КБ "ПриватБанк" для звернення до поручителя з вимогою погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 вирішив звернутися до суду з зустрічною позовною заявою про визнання поруки припиненою.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати за складання висновку експерта у розмірі 3376,80 грн. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання поруки припиненою задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ "ПриватБанк" як кредитором, ОСОБА_1 як боржником та ОСОБА_2 як поручителем. Вирішено питання судових витрат (том 3 а.с.34-46).

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі та відмовити в задоволені зустрічної позовної заяви. Вирішити питання судових витрат (том 3 а.с.54-58).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, Банк посилався, що позивачем надані всі необхідні документи на підтвердження своїх позовних вимог. Висновки суду першої інстанції є помилковими, зокрема в частині відмови банку у стягненні з поручителя заборгованості та визнання поруки припиненою, оскільки банк пред`являючи вимогу про наявність простроченої суми заборгованості вказав 2510, 62 доларів США, отже ніякої зміни в односторонньому порядку строку виконання основного зобов`язання у зв`язку з пред`явленням Банком до відповідачів вимоги про виконання зобов`язання не відбулося, а це означає, що висновок місцевого суду про припинення поруки є безпідставним та необґрунтованим.

В порядку ст. 360 ЦПК України від представника відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність, обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, безпідставність доводів апеляційної скарги, просив, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 155 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, на строк до 11 грудня 2033 року, на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу від 11 грудня 2007 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15-18).

У пункті 2.4 вказаного вище Договору сторонами було обумовлено, що позичальник зобов`язується щомісячно до 11 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2 003,80 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснювати не пізніше 05 листопада 2033 року.

Також, ОСОБА_1 підписав Додаток № 1 до вищевказаного Договору про іпотечний кредит «Загальна вартість кредиту» (т. 1 а.с. 144).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що виникає з Договору про іпотечний кредит, 11 грудня 2007 року, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № DNHDGІ, згідно з яким ОСОБА_1 як іпотекодавець передав в іпотеку Банку як іпотекодержателю нерухоме майно однокімнатну квартиру загальною площею 39,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 138 (зворотній бік) 140).

У своїй заяві від 05 серпня 2008 року ОСОБА_1 повідомив Банк про прийняття рішення змінити валюту кредиту по договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року, просив залишок заборгованості по даному договору у розмірі 156 332,17 грн. конвертувати у валюту долар США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору (т. 1 а.с. 125).

05 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 р., відповідно до умов якої вирішили викласти Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року в іншій редакції, договір про іпотечний кредит переведено з валюти гривня у валюту долар США (т. 1 а.с. 19-21). У пункті 8.1 вищевказаної Додаткової угоди сторонами обумовлено, що Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № НОМЕР_3 на строк з 05 серпня 2008 року по 11 грудня 2033 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 33 692,28 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного Договору. Станом на 05 серпня 2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 р. складає 156 332,17 грн., що еквівалентно 33 692,28 доларів США. Періодом сплати вважати по 11 число кожного місяця. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (т. 1 а.с. 22-24), який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 05 серпня 2008 року.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику ОСОБА_1 обумовлену договором суму грошових коштів.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконував, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит № DNHDGІ, 11 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», як кредитором, ОСОБА_1 як боржником та ОСОБА_2 , як поручителем було укладено Договір поруки № DNHDGІ, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником ОСОБА_1 усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникають на його підставі в майбутньому (т. 1 а.с. 25-26). Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з договором про іпотечний кредит перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Вищевказані обставини були встановлені також і у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року по справі № 201/11674/14-ц (т. 1 а.с. 199-202), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року (т. 1 а.с. 195-198).

У пункті 4.1 Договору поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит.

Як вже зазначалося сторони в Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року обумовили, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 11 грудня 2033 року.

Судом встановлено, що умовами договору поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року не визначено строк дії договору поруки.

Суд зазначає, що вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання повинна бути пред`явлена в межах строку дії поруки (шести місяців, чи будь-якого іншого строку, який установлений сторонами в договорі), тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право кредитора.

У пункті 2.1.1 даного Договору поруки сторони обумовили, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит, кредитор має право протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Договором про іпотечний кредит від 11 грудня 2007 року, за вих. № 30.1.0.0/2-FU9 від 29 вересня 2014 року позивачем за первісним позовом було направлено на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 повідомлення про наявність простроченої заборгованості у розмірі 2 510,62 доларів США (т. 1 а.с. 68), в якому було повідомлено, що з метою погашення заборгованості за договором на найближчий час заплановані наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; передача інформації про боржника як про неплатника до Бюро кредитних історій. Для уникнення таких заходів вимагалось у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

При цьому, суд зазначає, що за умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, строк кредитування, періодичність платежів та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Тобто, у зв`язку з пред`явленням Банком до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів (Повідомлення про наявність простроченої заборгованості № 30.1.0.0/2-FU9 від 29 вересня 2014 року) змінився в односторонньому порядку і строк виконання основного зобов`язання.

До суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише 18 червня 2020 року, тобто вже після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя (6 місяців), в межах якого позивач за первісним позовом повинен був звернутися з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості.

Припинення поруки означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись з вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Підсумовуючи наведене суд 1 інстанції дійшов висновку про те, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом строку для звернення до поручителя (6 місяців) є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Оскільки порука ОСОБА_2 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_1 як боржником та ОСОБА_2 як поручителем, судом визнана припиненою, то також припинений і обов`язок поручителя ОСОБА_2 нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником ОСОБА_1 за основним зобов`язанням.

Як вже було зазначено вище, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості станом на 07 лютого 2020 року заборгованість становить 126 597,18 доларів США, яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 34 671,37 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 28 341,24 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 6 028,25 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 57 556,32 доларів США (а.с. 6-9).

При цьому, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути не всю суму заборгованості за Договором про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, а лише частину заборгованості - у розмірі 34 671,37 доларів США, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року у вказаній справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (т. 2 а.с. 113).

На вирішення експертизи були поставлені такі питання:

1) Яка загальна сума погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_1 платежів, окремо за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .?;

2) Якою є реальна загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , станом на день подачі позову до суду 18 червня 2020 року з урахуванням сплачених ОСОБА_1 платежів згідно умов договору?

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Примуш Д.М. (т. 2 а.с. 174-193):

По першому питанню. В обсязі наданих на дослідження документів відповідно до інформації, яка зазначена у первинних документах - квитанціях, документально підтверджується сплата ОСОБА_1 в період 13.02.2008 28.03.2014 грошових коштів у розмірі 24 293,34 доларів США, а також 81 991,75 грн. (в період 13.02.2008 року 11.08.2008 року 14 175,10 грн.), в тому числі: внесення готівки для придбання валюти - 13049,90 грн.; внесення на рахунок НОМЕР_4 - 470,76 дол. США та 5130,01 грн.; погашення заборгованості за кред.договором № DNHDGI від 11.12.2007 - 9458,42 дол.США та 27978,10 грн.; внесення на рахунок НОМЕР_3 - 13344,16 дол. США та 22977,40 грн.; сплачена пеня за кред.договором № DNHDGI від 11.12.2007 - 4824,58 грн.; інформація про призначення платежу зазначена нерозбірливо - 720,00 дол. США та 1230,00 грн.; прийнято від фізичних осіб для зарахування на їх рахунки - 300,00 дол.США; погашення заборгованості за дог.SAMDN400ТС000053614 - 126,76 грн.; іпотека 3: від ОСОБА_1 - 3000,00 грн.; надходження на рахунки за вкладами фізичних осіб НОМЕР_2 - 3675,00 грн.

Відповідно до виписок за рахунком № НОМЕР_3 , який згідно з умовами договору про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до нього визначений для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, на цей рахунок, починаючи з 13.08.2008, надійшли грошові кошти в загальній сумі 38 216,05 дол.США, в т.ч. з призначенням платежу «Корректировочная проводка» - 5 226,56 дол. США. Виписка за рахунком, на який здійснювались платежі позичальником - ОСОБА_1 в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI за період 11.12.2007-13.08.2008, а також первинні документи, які підтверджують надходження грошових коштів з призначенням платежу «Корректировочная проводка», на дослідження не надані.

У зв`язку з тим, що на дослідження не надані виписки за рахунками, в яких відображено нарахування та погашення поточних та прострочених сум кредиту, відсотків, пені, штрафних санкцій за договором про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 за період 11.12.2007-24.07.2013, виписка за рахунком, на який здійснювались платежі позичальником - ОСОБА_1 в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI за період 11.12.2007-13.08.2008, первинні документи, які підтверджують придбання валюти для погашення заборгованості за зазначеним договором, курс обміну внесених платежів у гривні на долар США, відношення рахунку НОМЕР_4 , іпотеки 3, договору SAMDN400ТС000053614 до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, експерту не надається за можливе підтвердити суму погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_1 платежів окремо за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007.

По другому питанню. В обсязі наданих на дослідження документів експерту не надається за можливе з причин, наведених у дослідницькій частині висновку, визначити та підтвердити документально реальну загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_1 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, укладеної між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на день подачі позову до суду - 18 червня 2020 року з урахуванням сплачених ОСОБА_1 платежів згідно умов договору.

При цьому, у дослідницькій частині висновку експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року щодо другого питання, постановленого на вирішення експертизи, зазначено наступне. У зв`язку з тим, що на дослідження не надані виписки за рахунками, в яких відображено нарахування та погашення поточних та прострочених сум кредиту, відсотків, пені, штрафних санкцій за договором про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 за період 11.12.2007-24.07.2013, виписка за рахунком, на який здійснювались платежі позичальником - ОСОБА_1 в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11.12.2007 № DNHDGI за період 11.12.2007-13.08.2008, первинні документи, які підтверджують придбання валюти для погашення заборгованості за зазначеним договором, курс обміну внесених платежів у гривні на долар США, відношення рахунку НОМЕР_4 , іпотеки 3, договору SAMDN400ТС000053614 до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, експерту не надається за можливе підтвердити суму погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_1 платежів окремо за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007, укладеному між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним в обсязі наданих на дослідження документів експерту не надається за можливе визначити та підтвердити документально реальну загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_1 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової угоди від 05.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року, укладеної між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на день подачі позову до суду - 18 червня 2020 року з урахуванням сплачених ОСОБА_1 платежів згідно умов договору.

Вирішуючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений АТ КБ «ПриватБанк» до стягнення розмір заборгованості є недоведеним, тому, з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», пред`явлених до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34671,37 доларів США, що за курсом 24,57 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 лютого 2020 року складає 851 875,56 грн., слід відмовити за недоведеністю. В задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 суд відмовив за безпідставністю.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом строку для звернення до поручителя (6 місяців) є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Колегія суддів повністю погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII було внесено зміни, серед іншого, у статті 543, 554, 559 ЦК України. Разом з цим, у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положеннях цього Закону зазначено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За таких обставин, до виниклих між сторонами правовідносин в даному випадку слід застосовувати положення статей 543, 554, 559 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції без врахування змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У пункті 4.1 Договору поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вже зазначалося сторони в Договір про іпотечний кредит № DNHDGІ від 11.12.2007 року обумовили, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 11 грудня 2033 року.

Судом встановлено, що умовами договору поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року не визначено строк дії договору поруки.

Вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання повинна бути пред`явлена в межах строку дії поруки (шести місяців, чи будь-якого іншого строку, який установлений сторонами в договорі), тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право кредитора.

У пункті 2.1.1 даного Договору поруки сторони обумовили, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит, кредитор має право протягом 5 робочих днів з дня невиконання пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов`язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за Договором про іпотечний кредит.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Договором про іпотечний кредит від 11 грудня 2007 року, за вих. № 30.1.0.0/2-FU9 від 29 вересня 2014 року позивачем за первісним позовом було направлено на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 повідомлення про наявність простроченої заборгованості у розмірі 2 510,62 доларів США (т. 1 а.с. 68), в якому було повідомлено, що з метою погашення заборгованості за договором на найближчий час заплановані наступні заходи: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; передача інформації про боржника як про неплатника до Бюро кредитних історій. Для уникнення таких заходів вимагалось у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

При цьому, суд зазначив, що за умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, строк кредитування, періодичність платежів та порядок сплати процентів за користування кредитом.

Тобто, у зв`язку з пред`явленням Банком до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів (Повідомлення про наявність простроченої заборгованості № 30.1.0.0/2-FU9 від 29 вересня 2014 року) змінився в односторонньому порядку і строк виконання основного зобов`язання.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання.

До суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише 18 червня 2020 року, тобто вже після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя (6 місяців), в межах якого позивач за первісним позовом повинен був звернутися з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості.

Припинення поруки означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись з вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Підсумовуючи наведене суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про те, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом строку для звернення до поручителя (6 місяців) є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Доводи апеляційної скарги, що такі висновки суду 1 інстанції є безпідставними, з посиланням на те, що банк повідомив про наявність простроченої заборгованості саме у розмірі 2510,62 доларів США, колегія суддів вважає помилковими, оскільки з вказаної вимоги вбачається, що банком попереджено про наступні заходи, а саме пред`явлення позову про стягнення заборгованості та збитків, проте Банк звертається до суду 18.06.2020 року, тобто більше ніж через 5 років, після надсилання вимоги.

Колегія суддів погоджується з посиланням відповідачів на постанову Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №2-1283/11, а саме: З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Суди першої та апеляційної інстанцій у висновках про дійсність поруки вказували на те, що умовами договору поруки визначено дію договору до повного припинення зобов`язань боржника, проте не врахували наведених норм матеріального права про те, що такі умови договору поруки не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, та залишили поза увагою той факт, що у такому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

За таких обставин вірними є висновки суду першої інстанції щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , а поруки ОСОБА_2 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_1 як боржником та ОСОБА_2 як поручителем, правильно визнано припиненою.

Також вірними є висновки суду першої інстанції щодо позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки порука ОСОБА_2 за Договором поруки № DNHDGІ від 11 грудня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» як кредитором, ОСОБА_1 як боржником та ОСОБА_2 як поручителем, судом визнана припиненою, то також припинений і обов`язок поручителя ОСОБА_2 нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником ОСОБА_1 за основним зобов`язанням.

Щодо доводів апеляційної скарги про доведеність первісних позовних вимог та посилання на те, що суд направив не всі документи експерту, що надавалися банком на виконання ухвали, колегія суддів критично відноситься до таких по посилань.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Предметом спору в даному випадку і відповідно доказування, крім іншого, є розмір кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Отже, обов`язковому доведенню позивачем, як особою, яка звернулася до суду за захистом своїх прав, підлягає, зокрема, заявлений до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором.

Наведені обставини повинні бути встановлені на підставі допустимих доказів.

Стороною відповідача за первісним позовом розмір заборгованості за кредитним договором не визнавався, у зв`язку з чим за клопотанням представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року у вказаній справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру (т. 2 а.с. 113).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши вищевказаний висновок експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року, складений судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Примуш Д.М., вбачається, що поставлені на вирішення експертизи питання не були вирішені експертом в повному обсязі. Експерту не вдалось за можливе визначити окремо суми погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_1 платежів за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит, а також не вдалось за можливе визначити реальну загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_1 відповідно до умов договору про іпотечний кредит № DNHDGI від 11.12.2007 року.

При цьому, поставлені на вирішення експертизи питання не були вирішені експертом в повному обсязі саме у зв`язку з наданням стороною позивача за первісним позовом - Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» не в повному обсязі документів, необхідних для проведення експертизи.

Разом з цим суд наголошує, що за відсутності достовірних відомостей про розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором (по всім його складовим), а також достовірних доказів щодо суми погашених протягом дії кредитного договору позичальником ОСОБА_1 платежів за основною сумою кредиту (тілом кредиту), відсотками за користування кредитом, комісією за користування кредитом, пенею та іншими обов`язковими платежами згідно умов договору про іпотечний кредит, суд позбавлений можливості достовірно та беззаперечно встановити реальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором, встановлення якого є обов`язковим по даній справі та входить до предмету доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що закріплено у частині 6 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що поставлені на вирішення експертизи питання не були вирішені експертом в повному обсязі саме у зв`язку з наданням стороною позивача за первісним позовом - Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» не в повному обсязі документів, необхідних для проведення експертизи, з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, суд оцінює таку поведінку сторони позивача за первісним позовом як ухилення від встановлення експертом реального розміру заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором, і тому відмовляє у встановлені факту того, що розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить 34 671,37 доларів США, і є заборгованістю за тілом кредиту.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження заявленого до стягнення Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» розміру заборгованості у сумі 34671,37 доларів США, стороною позивача за первісним позовом суду не надано.

При цьому, слід зазначити, що згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/24714ЕК від 10 вересня 2021 року відповідно до виписок за рахунком № НОМЕР_3 , який згідно з умовами договору про іпотечний кредит визначений для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, на цей рахунок, починаючи з 13 серпня 2008 року надійшли грошові кошти в загальній сумі 38 216,05 доларів США, тобто у розмірі, більшому, ніж сума кредиту, що була надана позичальнику ОСОБА_1 . Наведений факт на переконання суду свідчить про те, що розмір заборгованості заявлений позивачем до стягнення і який як зазначає позивач складається виключно з тіла кредиту у розмірі 34 671,37 доларів США, дає всі підстави для сумнівів щодо достовірності та об`єктивності наданих позивачем доказів на підтвердження розміру суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Додані Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» до позовної заяви докази достовірно не підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором саме у заявленому позивачем за первісним позовом до стягнення розмірі.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не надано пояснень як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, за рахунок чого збільшувалася сума тіла кредиту.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Банк в разі непогодження з висновком експерта мав право заявити клопотання про призначення додаткової експертизи, проте таким правом не скористався, висловивши лише про невідповідність висновків суду нормам ЦПК України.

Відмовляючи у задоволені первісних позовних вимог та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: