Провадження № 2/752/3414/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про захист прав споживачів та відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в:

у серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Нова пошта», в якому просив стягнути з останнього на свою користь матеріальні збитки в сумі 40 000,00 грн., а також вирішити питання судових витрат у справі.

Свої вимоги мотивував тим, що 24.09.2020 року здійснив відправлення товару - телевізору з м. Харкова за експрес-накладною № 5263.

Вказав, що на момент відправлення телевізор був новий, у справному стані, зовнішніх дефектів не було. Телевізор додатково до нової заводської упаковки відповідно до рекомендацій працівника ТОВ «Нова пошта» був належним чином упакований відповідно до Правил пакування відправлень. Представником ТОВ «Нова Пошта» було проведено огляд телевізора в його присутності, який запевнив, що вантаж буде запаковано та нанесено спеціальне маркування «Обережно крихке». Під час огляду, з боку представника ТОВ «Нова пошта» будь-яких зауважень, щодо наявності механічних пошкоджень не надходило. Оголошена вартість телевізора складала 40 000 грн.

При прибутті вантажу до місця отримання, отримувачем було виявлено пошкодження телевізора, а саме: чорні полоси на екрані телевізора. Одержувач відмовився отримувати відправлення. При огляді вантажу між одержувачем та представником ТОВ «Нова Пошта» було складено Акт приймання-передачі від 28.09.2020 року, але вказаний акт не було надано ТОВ «Нова пошта» з посиланням на його втрату.

Зазначив, що 06.10.2020 року він звернувся до ТОВ «Нова пошта» з претензією, в якій зазначив про необхідність сплатити компенсацію в розмірі 40 000,00 грн. і сплатити штраф відповідно до умов надання послуг та публічного договору, однак, листом № 28038 від 28.12.2020 року ТОВ «Нова пошта» відмовило в задоволенні претензійних вимог та повідомило, що жодних пошкоджень упаковки та вантажу під час огляду одержувачем зафіксовано не було. Проте, вищезазначена інформація не підтверджена жодним належними та допустимими доказами.

Вказав, що 05.02.2021 року він повторно звернувся до ТОВ «Нова пошта» з претензією, в якій зазначив про необхідність сплатити компенсацію в розмірі 40 000,00 грн. або повернути відправлення, однак ТОВ «Нова пошта» листом № 03553 від 23.02.2021 року надіслала відповідь, якою його було повідомлено про відмову в задоволенні претензійних вимог й одночасно було повідомлено про той факт, що 17.11.2020 року відправлення було направлено до складу віддаленого зберігання для подальшої утилізації.

Вважав, що ТОВ «Нова пошта» навмисно в листі № 28038 від 28.12.2020 року не було зазначено про направлення відправлення для утилізації, з метою введення його в оману про дійсне місцезнаходження відправлення та знищення доказів пошкодження відправлення № 5263.

Також, зазначив, що ТОВ «Нова пошта» 25.07.2021 року було направлено адвокатський запит № 2/25-07 від 25.07.2021 року з метою отримання копії акту приймання-передачі відправлення № 5263, складеного між Одержувачем та представником ТОВ «Нова Пошта» від 28.09.2020 року, а також докази фото та відео фіксації пошкоджень вищезазначеного відправлення.

Листом № 1408 вих-21 від 13.08.2021 року ТОВ «Нова пошта» повідомило про втрату акту приймання-передачі від 28.09.2020 року, а в частині надання докази фото та відео фіксації пошкоджень відправлення № 5263 адвокатський запит залишився без відповіді.

Вказав, що 25.07.2021 року адвокатом Сніжко П.В. було направлено до ТОВ «Нова пошта» адвокатський запит № 2/25-07 від 25.07.2021 року з метою отримання копії договору про надання послуг з організації перевезень відправлень укладеного між ним та ТОВ «Нова Пошта» під час приймання відправлення № 5263 та копії примірників договору про надання послуг з організації перевезень відправлення, що були опубліковані ТОВ «Нова Пошта» на сайті за період з 24.09.2020 року по 25.07.2021 року.

Листом № 1408 вих-21 від 13.08.2021року ТОВ «Нова пошта» було надано примірники публічних договорів про надання послуг з організації перевезення відправлення в редакції від 09.06.2020 року, 23.06.2020 року, 09.07.2021 року, при цьому не надано підтверджень того, що при оформленні послуги перевезення Товару та видачі квитанції від 24.09.2020 року № 5263, що саме примірник публічного договору від 23.06.2020 року він розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи квитанцію, а також те, що вказаний Договір на момент оформлення відправлення взагалі містив умови, зокрема й щодо утилізації відправлення.

Крім того, вважав, що роздруківка договору із сайту ТОВ «Нова пошта» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Договір. Тому, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки договорів про надання послуг з організації перевезення відправлення, що розміщений на офіційному сайті ТОВ «Нова пошта» неодноразово змінювався самим ТОВ «Нова пошта» в період - з часу відправлення вантажу до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто ТОВ «Нова пошта» могло використати примірник Договору у редакції, що найбільш сприятлива для нього.

Тому, вважав, що відсутні правові підстави застосовувати до вирішення спірних правовідносин умов Договору, що тягне за собою висновок про незаконність утилізації відповідачем Товару заявленою вартістю 40 000,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 30.08/2021 року відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін на 06.12.2021 року, витребувано у ТОВ «Нова пошта» належним чином завірену копію договору між ТОВ «Нова пошта» з суб`єктом господарювання, який проводив утилізацію відправлення № 5263 з усіма додатками до договору.

Ухвалою від 06.12.2021 року розгляд справи відкладено на 04.04.2022 року, витребувано у ТОВ «Нова пошта» належним чином завірену копію договору між ТОВ «Нова пошта» з суб`єктом господарювання, який проводив утилізацію відправлення № 5263 з усіма додатками до договору.

04.04.2022 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 04.07.2022 року.

Ухвалою від 04.07.2022 року розгляд справи відкладено на 10.10.2022 року, витребувано у ТОВ «Нова пошта» належним чином завірену копію договору між ТОВ «Нова пошта» з суб`єктом господарювання, який проводив утилізацію відправлення № 5263 з усіма додатками до договору.

10.10.2022 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 28.11.2022 року.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України ТОВ «Нова пошта» не скористалось своїм правом та не направило до суду відзив на позовну заяву. Подало письмові пояснення із викладенням заперечень проти позову, зазначивши, що у задоволенні останнього слід відмовити з підстав не доведення позивачем вини товариства).

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та умовами Публічного договору про надання послуг ТОВ «Нова пошта».

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Нова пошта» надає послуги з організації перевезення відправлень, відповідно до Публічного договору (надалі - договір), який розміщено на офіційному сайті ТОВ «Нова пошта» (novaposhta.ua).

Згідно з умовами договору ТОВ «Нова пошта», керуючись ст. ст. 633, 634 ЦК України, пропонує необмеженому колу осіб отримати послуги з організації перевезення відправлень відповідно до положень цього договору.

У розділі 1 Договору зазначені терміни та визначення, що вживаються в договорі, зокрема:

Експедитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта», що здійснює організацію перевезення відправлень та надає комплекс інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлень.

Замовник - Відправник або Одержувач відправлення.

Відправник - будь-яка особа, яка передає відправлення Експедитору для надання послуг з організації перевезення відправлень.

Одержувач - будь-яка особа, яка приймає відправлення.

Відправлення - вантаж, документи або інше майно залежно від того, що вказується у відповідній експрес-накладній та передається Відправником Експедитору для надання послуг з організації перевезення відправлень.

Оголошена вартість відправлення - вартість відправлення, вказана Відправником у відповідній експрес-накладній.

Умови надання послуг - документ, який встановлює порядок та умови користування послугами, що надаються Експедитором. Умови надання послуг (надалі - Умови) розміщені на офіційному сайті Експедитора (novaposhta.ua).

Пунктом 2.6 договору встановлено, що безумовне та повне прийняття умов договору Замовником полягає в здійсненні Замовником дій, спрямованих на отримання послуг, а саме передачі Замовником Експедитору відправлення для надання послуг, передбачених Договором, незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

Згідно з п. 3.2 договору Експедитор надає Замовнику послуги на умовах договору та згідно з Умовами надання послуг, затвердженими Експедитором.

Відповідно до вимог п. 3.3 договору прийняття Експедитором відправлення для надання послуг, визначених Договором, оформляється експрес-накладною.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що шляхом передачі Замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених Договором, Замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями Договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для організації його перевезення, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису Відправника.

24.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Нова пошта», відділення № 6 м. Харків, для оформлення та подальшого відправлення вантажу, з описом «телевізор (и) (оглянутий цілий)», оголошена вартість: 40 000,00 грн.; до відділення № 1 м. Мукачево на ім`я ОСОБА_2 .

Тобто, відповідно до вищевказаних положень договору, ОСОБА_1 акцептував його умови.

При цьому, обов`язок Експедитора (ТОВ «Нова пошта») перевіряти стан вантажу у пакуванні перед відправкою, в тому числі: відповідність відправлення заявленому опису, його цілісність, комплектність чи справність, не передбачений ані договором, ані Умовами надання послуг. До того ж, п. 7.2.13. договору експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення. Пункт 4.1.2. договору зобов`язує Експедитора лише забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання Замовником положень договору та Умов надання послуг. В той же час, Відправник надає належним чином запаковане відправлення або має можливість скористатися додатковою послугою «Пакування» (розділ 9 Умов) та зобов`язаний запакувати відправлення для його збереження під час транспортування та завантажувальна-розвантажувальних робіт, а також за необхідності, скріпити фірмовою клейкою стрічкою або пломбою, щоб запобігти доступу до вмісту відправлення (п. 4.3.4. Договору).

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач при зверненні до відповідача скористався послугою «Пакування». Отже, суд надходить до висновку про те, що позивач, звернувшись до відповідача та акцептувавши умови договору з останнім, надав відправнику запаковане відправлення без огляду вмісту. Доказів на підтвердження зворотного матеріали справи не містять.

Відправнику було видано експрес-накладну № 5263, що не заперечується позивачем. Оголошена вартість товару згідно даної експрес-накладної складає 40 000,00 грн.

За визнаним обома сторонами фактом, отримувач, відмовився від отримання відправлення. При цьому, відомості про те, що відмова мала місце після огляду вмісту відправлення чи без такого огляду, матеріали справи також не містять. Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України суду не надано.

Як встановлено, вантаж повернуто відправнику.

Докази отримання відправником відправлення матеріали справи також не містять.

06.10.2020 року позивач через свого представника звернувся до ТОВ «Нова пошта» з претензією, в якій зазначив про необхідність сплатити компенсацію в розмірі 40 000,00 грн. і сплатити штраф відповідно до умов надання послуг та публічного договору.

Листом № 28038 від 28.12.2020 року ТОВ «Нова пошта» відмовило в задоволенні претензійних вимог та повідомило, що жодних пошкоджень упаковки та вантажу під час огляду одержувачем зафіксовано не було.

05.02.2021 року позивач через свого представника звернувся до ТОВ «Нова пошта» з претензією, в якій зазначив про необхідність сплатити компенсацію в розмірі 40 000,00 грн. або повернути відправлення.

ТОВ «Нова пошта» листом № 03553 від 23.02.2021 року надіслало відповідь про відмову в задоволенні претензійних вимог з одночасним повідомленням про той факт, що 17.11.2020 року відправлення було направлено до складу віддаленого зберігання для подальшої утилізації.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 2 ст. 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Відшкодування збитків також передбачено ч. 5 ст. 653 ЦК України та ч. 2 ст. 883 ЦК України.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1-2 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із ст. 614 ЦК України на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення відсутності своєї вини, а розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доводиться кредитором у відповідності до ст. 623 ЦК України.

Також, згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем було пошкоджено й втрачено його посилку, тому, останній має нести втрати по відшкодуванню завданих йому збитків.

Пунктом 4.1.2. договору про надання послуг ТОВ «Нова пошта», який розміщений на сайті www.novaposhta.ua, передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та Умов надання послуг.

Пунктом 7.2.2. договору визначено, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною.

Відповідно до п.7.2.7 договору, якщо під час видачі відправлення сторонами буде виявлено пошкодження відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення в середині упаковки покладається на відправника.

Відповідно до п. 7.2.8 договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість відправлення або його нестачу у випадках, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику у цілій/ неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

Згідно з п. 7.2.13 договору: експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

Отже, відповідач повинен надати суду докази у підтвердження відсутності його вини у втраті товару, зокрема, доставку відправлення до відділення одержувача у цілій, непошкодженій упаковці, перепакування доставки чи видачу його одержувачу.

Як вбачається, при зверненні до відповідача позивач не скористався послугою «Пакування». Також, як встановлено, отримувач відмовився від отримання відправлення. Даний факт сторонами не оспорюється. Однак, як вже зазначалось, відомості про те, що відмова мала місце після огляду вмісту відправлення чи без такого огляду, матеріали справи не містять.

Крім того, суд враховує, що відповідачем та одержувачем було складено акт приймання-передачі від 28.09.2020 року, проте, через відсутність останнього в матеріалах справи, суд позбавлений надати належну оцінку останньому, тому посилання сторін на вказаний акт судом до уваги не приймається.

Через що суд виходить з того, що будь-якого документу у підтвердження того, що відправлення оглядалося одержувачем та останній відмовився його отримувати, на підставі чого здійснювалося перепакування відправлення, а при отриманні відправлення позивачем не заперечено та не спростовано доказами в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України в ході розгляду справи те, що упаковка була пошкоджена чи перепакована.

Як вбачається, матеріали справи не містять даних про перепакування посилки та сплати за таку послугу.

Відповідно до Умов надання послуг ТОВ «Нова пошта» повернення відправлення - це послуга, що передбачає повернення відправлення Відправнику на підставі заяви про повернення відправлення або на певних умовах співпраці з Замовником. Вартість послуги відповідно базових тарифів, які розміщені на Сайті.

Автоматичне повернення відправлень передбачає встановлення індивідуальних строків зберігання не витребуваних відправлень у відділенні (впродовж 30-ти календарних днів не враховуючи дня надходження відправлення у відділення Одержувача) та забезпечує автоматичне повернення відправлень Відправнику після закінчення строку індивідуального зберігання. Виключення, зокрема, у разі відмови Одержувача від отримання відправлення, автоматичне повернення відправлення здійснюється в день відмови. Детальні умови щодо надання «Автоматичного повернення» розміщено на Сайті.

Оскільки доказів пошкодження упаковки вантажу позивачем не надано, то відповідно до п. 7.2.7 Публічного договору це є підставою для покладення відповідальності на відправника.

Тому, суд надходить до висновку про недоведеності підстав для відшкодування матеріальних збитків відповідачем. Позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, оскільки цілісність упаковки при отриманні вантажу отримувачем позивачем не заперечувалась та не спростована.

Відповідно до п. 7.2.2 Публічного договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною. У разі повної компенсації оголошеної вартості за пошкоджене відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Відповідно до п. 47 Постанови Ради Міністрів Української РСР про затвердження Статуту автомобільного транспорту: вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах.

Розмір відповідальності перевізника згідно із п. 139 Статуту автомобільного транспорту УРСР, а також ст.13 Закону України «Про транспорт» від 10.11.1994 року встановлюється на рівні: а) багажу, прийнятого до перевезення з оголошеною цінністю,- в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижче його справжньої вартості.

Таким чином, зазначені норми зобов`язують позивача довести відповідність розміру фактичної шкоди оголошеній вартості вантажу та спричиненої йому шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б встановлювали розмір фактичної шкоди.

Більше того, доказами по справі не доведено, який саме товар був відправлений позивачем. Крім того, вказівка «телевізор (и) (оглянутій цілий)» не визначає фактичного стану відправлення як такого.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що фактична вартість товару становить саме 40 000,00 грн. Дані про дату придбання товару, його знос матеріали справи не містять, експертна оцінка не надана, клопотання про проведення відповідної експертизи для встановлення дійсної вартості на момент звернення з даним позовом до суду позивачем не заявлено, а тому визначена в позові ціна є припущенням, що суперечить положенням ч. 6 ст. 81 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому в цій частині вимог позову щодо стягнення 40000,00 грн. як відшкодування матеріальних збитків необхідно відмовити.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про захист прав споживачів та відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко