Справа № 953/5647/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Демченко С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Олійник О.М.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання - Кошова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

11 жовтня 2022 року адвокат Олійник О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1102199 від 25 вересня 2022 року, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 28 грудня 2021 року у розмірі 90379,02 грн, з яких: 73120 грн - сума заборгованості за договором позики, 14624 грн - відсотки, 2635,02 грн - 3 % річних та сплачений позивачем судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 грудня 2021 року позивач позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 30 серпня 2022 року, а також 20% від вказаної суми за користування грошовими коштами, що становить 400 доларів США, про що написав розписку. Зазначає, що між сторонами була домовленість, відповідно до якої відповідач мав щомісяця до 30 числа перераховувати на картковий рахунок позивачу суму у розмірі 300 доларів США. Однак, у визначений строк відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим станом на 25 вересня 2020 року виникла заборгованість з урахуванням 3% річних та відсотків нарахованих відповідно до умов договору у загальному розмірі 90379,02 грн., з яких заборгованість за договором - 73120 гривень, 3% річних - 2635,02 грн, відсотки за користування грошовими коштами - 14624 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від суду від 12 жовтня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Олійник О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав необґрунтованості заявлених позивачем вимог. Зазначив, що дійсно він писав розписку про отримання грошових коштів від відповідача, однак зазначені в розписці грошові кошти фактично він не отримав, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 отримав під розписку від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США., які зобов`язався повернути у строк до 30 серпня 2022 року.

Як слідує зі змісту вказаної розписки від 28 грудня 2021 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, відповідач зобов`язувався щомісячно до 30 числа протягом строку дії договору перерахувати на розрахунковий рахунок відповідача у розмірі 300 доларів США.

Крім того, в розписці також визначений розмір процентів за правомірне користування коштами в розмірі 20 % від загальної суми договору, що становить 400 доларів США.

У визначений сторонами строк відповідач позичені ним грошові кошти позивачу не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

У статті 202 ЦК України міститься визначення правочину - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України слідує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13З зроблений правовий висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

На підтвердження зобов`язань відповідача, позивач надав для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 28 грудня 2021 року, зі змісту якого слідує, що сторони в письмовій формі зафіксували істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дату отримання, строк повернення коштів, відсотки за правомірне користування коштами.

Таким чином, договір позики від 28 грудня 2021 року укладений між сторонами є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому породжує відповідні права та обов`язки для його сторін.

Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що він начебто фактично не отримував від позивача грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, враховуючи ту обставину, що відповідач підтвердив у судовому засіданні факт написання та підписання такої розписки власноруч.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З наданої позивачем боргової розписки слідує, що договір позики був укладеній у іноземній валюті - доларах США.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, як встановив суд, позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчить боргова розписка, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем, тому з нього підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом 25 вересня 2022 року становить 73120 грн.

Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторони погодили сплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 20% від загальної суми договору, що становить 400 доларів США.

Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування відповідачем позикою в розмірі 20 % від загальної суми договору, що становить 400 доларів США, що станом на 25 вересня 2022 року становить 14624 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % від суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням того, що відповідач за умовами договору позики від 28 грудня 2021 року зобов`язувався повертати суму позики частинами, а саме до 30 числа кожного місяця сплачувати позивачу грошові кошти у розмірі 300 доларів США, із кінцевим терміном - 30 серпня 2022 року, тому 3% річних повинні розраховуватися щодо кожної суми щомісячної заборгованості.

Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 2635,02 грн.

З урахуванням того, що на час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про погашення суми боргу, а також враховуючи, що зобов`язання відповідач не виконав належним чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позики від 28 грудня 2021 року з урахуванням 3% річних та відсотків за користування позикою у розмірі 90379,02 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28 грудня 2021 року у розмірі 2000,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 73120 (сімдесят три тисячі сто двадцять) гривень, відсотки у розмірі 400 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 14624 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2635 (дві тисячі шістсот тридцять п`ять) гривень 02 копійки, а всього на суму 90379 (дев`яносто тисяч триста сімдесят дев`ять) гривень 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 12 грудня 2022 року.

Суддя С.В. Демченко