Єдиний унікальний номер справи 369/1943/20
Провадження №22-ц/824/4957/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року у задоволенні вищевказаного позову, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2021 року залишено без зміни.

У грудні 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у вказаній справі.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та заборонено акредитованим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі - державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку загальною площею 119,8 кв.м. та земельної ділянки, кадастровий номер :11:003:0035, площею 0,1456 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Накладено арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 119,8 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий номер :11:003:0035, площею 0, 1456 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в межах стягнення попередньо-розрахованої матеріальної шкоди у розмірі 333 863, 44 грн. (триста тридцять три тисячі вісімсот шістдесят три грн. сорок чотири коп.).

Як зазначає заявник, оскільки судом було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили, тому перестали існувати обставини, що слугували підставою звернення до суду із заявою про забезпечення позову з боку позивача, при цьому, в рішенні суду не було вирішено питання про скасуванні заходів забезпечення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року заяву про скасування заходів забезпечення позову задоволено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2020 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

30.06.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від відповідачів надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Позивач та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

З наведеного вбачається, що метою забезпечення позову є можливість забезпечення виконання рішення суду або ефективний захист прав сторони до закінчення розгляду справи.

У відповідності до ч. 9 та ч. 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, збереження дії заходів забезпечення позову після вступу в силу рішення суду про відмову у задоволенні позову не може вважатися обґрунтованим. Сам по собі факт звернення особи із касаційною скаргою, як і факт відкриття касаційного провадження, не змінює безпідставності існування заходів забезпечення позову після вступу в силу рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому чинним процесуальним законодавством передбачено право касаційного суду на зупинення виконання або зупинення дії рішення суду на час касаційного перегляду. В той же час у даній справі касаційним судом не було зупинено дію рішення, відтак, підстави для подальшого збереження дії заходів забезпечення позову відсутні.

За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

АпеляційнускаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько