Дата документу 16.09.2022Справа № 554/4379/22
Провадження № 2/554/2660/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/повний текст/

16 вересня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави

у складі: головуючого - судді Барабанової В. В.

за участю секретаря судового засідання Указної Н.Ю.

представника позивача - адвоката Стефківського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Стефківський В.І. до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, ціна позову 150228 грн., -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Стефківського В.І. звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, ціна позову 150228 грн., в якому просить суд стягнути зВідповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (Ідентифікаційний код юридичної особи - 31650052), на користь Позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ): 150 228 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) гривень 00 копійок страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника та 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 16.30 год. на 462 км+400 м, автодороги «Харків-Красноград-Перещепине» відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Renault Magnum 440», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Kogel SN24», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21112», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 загинув на місці події.

За фактом ДТП СУ ГУНП в Харківській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001137.

Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001137, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, завершено. Кримінальне провадження з 07.11.2019 знаходиться на розгляді в Харківському районному суді Харківської області.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, мати потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Renault Magnum 440», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Kogel SN24», р.н. НОМЕР_3 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AM/6376984, чинного на дату ДТП.

Керуючись положеннями частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП, 17.07.2020 представник Позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених Позивачем до відшкодування вимог, містились:

- 25 038,00 грн. - в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди;

- 3 900,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання;

- 22 300,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника;

- 150 228,00 грн. - в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника.

07.12.2020 Відповідач, визнавши дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, виплатив Позивачу страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди, витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в загальному розмірі 51 238,00 грн., проте, страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 150 228,00 грн. у строки, встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, сплачено не було, що стало підставою для звернення Позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

Відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого автомобіля марки «Renault Magnum 440», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Kogel SN24», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21112», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внаслідок чого ОСОБА_3 загинув на місці події, страховим випадком та частково здійснив виплату страхового відшкодування.

Проте, Відповідач не прийняв жодного рішення стосовно виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та не повідомив Позивача про прийняте рішення.

Батьками загиблого ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 НОМЕР_5 , виданим 26.08.1963.

Батько загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 .

ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_7 , виданим 16.02.1986.

Дружина загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_8 .

Таким чином, станом на день смерті ОСОБА_3 право на одержання від загиблого утримання мала його мати ОСОБА_1 .

Позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком, що підтверджується довідкою Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові №1609 від 02.07.2020.

У відповідності до довідки від 24.07.2018, загиблий ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входила мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з Актом про засвідчення факту перебування на утриманні, ОСОБА_1 дійсно перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4 173,00 грн., отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою Позивачем годувальника становить 150 228,00 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.06.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача - адвокат Стефківський В.І. у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, який просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просили відмовити у повному обсязі.

Представником відповідача 10.08.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» (Страховик) та ТОВ «ОРГХАРЧОПРОМСЕРВІС» (Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.08.2018 №АМ-6376984, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Renault Magnum 440», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Страхова сума на одного потерпілого (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., безумовна франшиза - 2000 грн.

В період дії вищевказаного договору страхування, а саме ІНФОРМАЦІЯ_8 року близько 16 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи забезпеченим автомобілем марки «Renault Magnum 440» (д.р.н.з. НОМЕР_2 ) з напівпричепом «Kogel SN24» ( НОМЕР_9 ) рухаючись по автодорозі «Харків-Красноград-Перещепине» (462 км+400м) зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21112» (д.р.н.з. НОМЕР_4 ). Водій автомобіля «ВАЗ 21112» ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 06.08.2019 року. Пасажири автомобіля «ВАЗ 21112» (д.р.н.з. НОМЕР_4 ) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 загинули на місці події.

Слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Харківській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2019 року за №0001137.

05.11.2019 обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 направлено до Київського районного суду м. Харкова у відповідності до вимог ст.291 КПК України (справа №953/18752/19, н/п 1-кс/953/11717/19).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.08.2019 було призначено судову автотехнічну експертизу по матеріалам кримінального провадження, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №18126/18725 складеного 10.09.2019, встановлено - невідповідність дій водія автомобіля «Renault Magnum 440» (д.р.н.з. НОМЕР_2 ) з напівпричепом «Kogel SN24 вимогам п.п.16.3, 16.11 ПДР України, що знаходились з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Окрім цього, експертом встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 21112 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Слідчим відділом СУ ГУНП в Харківській області було винесено Повідомлення про підозру ОСОБА_3 , яке мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21112, р.н. НОМЕР_4 , рухаючись по автомобільній дорозі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони м. Люботин, Харківської області в напрямку м. Харків, в порушення вимог п.12.3 ПДР України, діючи необережно, в районі 462км+400м, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобілю «Renault Magnum 440» р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «Kogel SN24, р.н. НОМЕР_9 , під керуванням ОСОБА_2 , який в цей час виїжджав з під`їзної дороги «Харків-Красноград-Перещепине» на автодорогу «Київ-Харків-Довжанський» з права наліво відносно його руху та якого він об`єктивно міг виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого ОСОБА_3 та його пасажири: ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) загинули на місці події.

Отже, матеріалами кримінального провадження встановлено невідповідність дій обох учасників ДТП (володільців джерела підвищеної небезпеки), що перебували в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та її наслідками.

21.07.2020 на адресу ПрАТ «СК «ВУСО» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подане ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 , яка є матір`ю померлого в ДТП ОСОБА_3 . Для виплати страхового відшкодування, спричиненого внаслідок ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_1 було подано заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання в сумі 3900 грн., заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 22 300 грн., заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 150 228 грн. та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою в сумі 25 038 грн.

Страховиком, відповідно до поданих заяв позивача (з урахуванням долучених в подальшому документів), 07.12.2020 року виплачено на користь уповноваженої особи ОСОБА_8 страхове відшкодування за вказаним страховим випадком в загальному розмірі 51238 грн., з яких: 25 038 грн. на відшкодування моральної шкоди, 3900 грн. - витрати на поховання, 22 300 грн. - витрати, понесені на спорудження надгробного пам`ятника.

Факт здійснення виплати підтверджується платіжним дорученням №36258 від 07.12.2020 року.

Про факт виплати вказаної суми було повідомлено уповноваженого представника ОСОБА_8 листом від 07.12.2020 року №1073629. Окрім цього, вказаним листом повідомлено, що виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника страховою компанією здійснено не було, оскільки ОСОБА_1 не було надано документів, передбачених п. 35.2. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є необхідними для прийняття рішення у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

В той же час, слід звернути увагу суду на тому, що кінцеве рішення страховика щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (як про це помилково зазначено на сторінці 3 позовної заяви) ПрАТ «СК «ВУСО» не прийнято.

Страхова компанія в жодному разі не відмовляється від виконання своїх обов`язків за договором, однак, в силу законодавчої визначеності та регламентації процедури отримання страхового відшкодування, ці зобов`язання мають виконуватись і потерпілим, і страховиком на підставі кореспондуючих одне одному юридично значимих дій, зокрема, подання необхідних документів. Усі обґрунтовані та документально підтверджені витрати було відшкодовано потерпілій в законодавчо визначені терміни та у встановленому розмірі.

Також представник відповідача зазначає, що представником позивача здійснено посилання на норми ч.2, 5 ст.1187 ЦК України та обґрунтовано так звану доктрину «відповідальність без вини володільця джерела підвищеної небезпеки». Дійсно, у відносинах між володільцями джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким володільці джерела підвищеної небезпеки завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цього джерела незалежно від вини.

Однак, в даному випадку залишено поза увагою те, що шкода була заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а не одного (за умови, що ДТП мало місце за участю використання двох транспортних засобів).

Отже, в даному випадку підлягає застосуванню ст.1188 ЦК України, якою визначено відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а саме: шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

- шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою:

за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

- за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Тобто, у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям), питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується той факт, що в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП була невідповідність дій вимогам ПДР України обох водіїв ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ).

Згідно зі ст.6 Закону №1961-ІУ страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу., внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Водночас, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. (п.36.3 ст.36 Закону №1961-IV)

Зважаючи на наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями та наслідками ДТП як загиблого водія ОСОБА_3 , діяльність якого пов`язана з використанням іншого транспортного засобу - «ВАЗ 21112» д.р.н.з. НОМЕР_4 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була забезпечена у ПрАТ «ХМСК» (згідно Полісу №АМ4686859), так і водія транспортного засобу «Renault Magnum 440» д.р.н.з. НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СТ «ВУСО», то підлягають застосуванню положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким, розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних осіб. Отже, в будь-якому випадку, загальний максимальний розмір виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 обмежений 100 000 грн. (200000 (ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров`ю) : 2 (кількість осіб, відповідальних за заподіяну шкоду)).

Про наявність Висновку експертизи №18126/18725 від 10.09.2019 року та її результатів, а також винесення повідомлення про підозру ОСОБА_3 , страховику стало відомо вже після проведення виплати страхового відшкодування та звернення до суду по даній цивільній справі. Позивачем ані до страхової компанії, ані до суду, даних документів надано не було.

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 станом на день смерті сина мала право на одержання від загиблого утримання, оскільки позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком, що підтверджується наданими документами.

ПрАТ «СК «ВУСО» жодним чином не заперечує того факту, що позивач досягла пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та отримує пенсію за віком, що підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, довідкою Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові від 02.07.2020 року №1609. У вказаній довідці зазначено, що пенсія призначена «за віком з 27.11.1993 року довічно».

Поняття «непрацездатні громадяни» наведено у ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Відповідно до ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму. встановленого законом.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум.

Згідно ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування особи на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

В постанові від 18.04.2018 року по справі №165/325/17 Верховний Суд звернув увагу, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Отже, непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Вищевказані обставини спростовують доводи позовної заяви про те, що єдиною обставиною, яка підлягає доказуванню у спорах про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого є факт родинних відносин і досягнення позивачем пенсійного віку.

Позивачем не додано до позовної заяви документів, які б підтверджувати перебування позивачки ОСОБА_1 на утримані ОСОБА_3 на день його смерті, як передумови для застосування положень статті 1200 ЦК України, не надано також документів, які б підтверджували надання та можливість надання сином матеріальної допомоги, яка була основним і постійним джерелом існування позивача та мала стабільних характер.

Для отримання страхового відшкодування встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання страховій компанії потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, заяви про страхове відшкодування та документів, перелік яких закріплений у п.35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого; його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік; розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Необхідних документів ані до страхової компанії, ані до суду надано не було.

З матеріалів справи убачається, що заявником ОСОБА_1 на вимогу страховика не було надано довідку про призначену державну пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відсутній такий документ і в матеріалах судової справи.

Водночас, до матеріалів справи долучено Довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), видану бухгалтером Дільниці №57 Немишлянського Району Чумаченко Е.І. від 24.07.2018 року, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано наступних осіб: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 .

Довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. (ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»)

Тобто, сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні, а виключно свідчить про реєстрацію місця проживання/перебування особи.

Окрім цього, на підтвердження факту перебування на утриманні загиблого сина, до матеріалів справи долучено Акт про засвідчення факту перебування на утриманні. Перш за все, слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено та не засвідчено форми такого акту та не визначено уповноваженого суб`єкта владних повноважень, який має право на його складання. По-друге, з вказаного акту не вбачається за можливе ідентифікувати осіб, якими цей акт підписано та не можливо встановити, яке відношення вказані особи мають до цього «документа».

Довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та Акт про засвідчення факту перебування на утриманні, не є окремими та беззаперечними доказами підтвердження факту перебування позивача на утриманні сина у розумінні статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 року по справі №752/4605/19 (провадження №61-18995св20), від 05.10.2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19), від 03.06.2021 року у справі №705/3172/19 (провадження № 61-10103св20), від 26.09.2019 року у справі №444/1767/16-ц.

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених у пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.

На виконання вимог ст.ст.134, 141, 178 ЦПК України представник відповідача повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на момент направлення даного відзиву, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи в суді першої інстанції складає: 20 000 грн.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, заслухавши представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем і відповідачем докази, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 близько 16.30 год. на 462 км+400 м, автодороги «Харків-Красноград-Перещепине» відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Renault Magnum 440», р.н. НОМЕР_2 , з напівпричепом «Kogel SN24», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21112», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 загинув на місці події.

За фактом ДТП СУ ГУНП в Харківській області відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001137.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001137, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, завершено. Кримінальне провадження з 07.11.2019 знаходиться на розгляді в Харківському районному суді Харківської області.

Між ПрАТ «СК «ВУСО» (Страховик) та ТОВ «ОРГХАРЧОПРОМСЕРВІС» (Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.08.2018 №АМ-6376984, за яким страховик взяв на себе зобов`язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану страхувальником шкоду життю, здоров`ю та майну третіх осіб при експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Renault Magnum 440», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Страхова сума на одного потерпілого (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., безумовна франшиза - 2000 грн.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 НОМЕР_5 , виданим 26.08.1963.

21.07.2020 на адресу ПрАТ «СК «ВУСО» надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, подане ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 , яка є матір`ю померлого в ДТП ОСОБА_3 . Для виплати страхового відшкодування, спричиненого внаслідок ДТП, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_1 було подано заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання в сумі 3900 грн., заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 22 300 грн., заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 150 228 грн. та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою в сумі 25 038 грн.

Страховиком, відповідно до поданих заяв позивача (з урахуванням долучених в подальшому документів), 07.12.2020 року виплачено на користь уповноваженої особи ОСОБА_8 страхове відшкодування за вказаним страховим випадком в загальному розмірі 51238 грн., з яких: 25 038 грн. на відшкодування моральної шкоди, 3900 грн. - витрати на поховання, 22 300 грн. - витрати, понесені на спорудження надгробного пам`ятника, що підтверджується платіжним дорученням №36258 від 07.12.2020 року.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування відповідачем як страховиком винуватця ДТП, в якій загинув син позивачки, страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Страхове відшкодування в сумі 150 228 грн., пов`язане із втратою годувальника, позивачці не виплачено через те, що останньою не було надано документи, які є необхідними для прийняття рішення, у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Рішення страховика щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, ПрАТ СК «ВУСО», не прийнято.

Свої доводи щодо права на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, позивач обґрунтовує тим, що є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , на день його загибелі досягла пенсійного віку, перебувала на утриманні загиблого сина, що підтверджує довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), видану бухгалтером Дільниці №57 Немишлянського Району Чумаченко Е.І. від 24.07.2018 року, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано наступних осіб: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та окрім цього, на підтвердження факту перебування на утриманні загиблого сина, до матеріалів справи долучено Акт про засвідчення факту перебування на утриманні.

Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року по справі №165/325/17 (провадження №61-11674св18) зазначив, що особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні.

Згідно ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Проте, позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні загиблого сина ОСОБА_3 , а в матеріалах справи відсутні докази про доходи останнього та його можливість утримувати позивачку, як і докази про те, що вона потребувала такої допомоги.

Позивачем на підтвердження факту перебування на утриманні загиблого сина подано акт про засвідчення факту перебування на утриманні, однак такий документ не передбачено законодавством як такий, що є належним документом та посвідчує факт перебування на утриманні. Доказів отримання загиблим доходів протягом останнього року напередодні смерті позивачем не подано, а також не надано відомостей щодо розміру пенсії позивачки.

Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

З доданих до матеріалів справи повідомлення про ДТП та заяв на виплату страхового відшкодування вбачається, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні загиблого сина, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих позивачці як утриманцю внаслідок втрати годувальника.

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених у пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19), від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19 (провадження № 61-10103св20), від 30 червня 2021 у справі №752/4605/19 (провадження №61-18995св20).

Враховуючи, що позивачкою не подано належних та допустимих доказів, що вона мала право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що вона перебувала на утриманні свого сина та має дохід менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 979, 988, 1166-1168, 1187, 1194, 1200, 1201 ЦК України, Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 зі змінами, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV зі змінами, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Стефківський В.І. до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, ціна позову 150228 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Повний текст рішення складено 26.09.2022.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Стефківський Володимир Іванович, місце знаходження Львівська область, м. Чишки, РНОКПП: НОМЕР_11 ;

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, .

Суддя: В.В. Барабанова