ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2059/21 Номер провадження 22-ц/814/4504/22Головуючий у 1-й інстанції Даніліна Ж. О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гузь Тетяни Олегівни на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 травня 2022 року у справі за позовом прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Прокопенко М.Ю. звернувся до суду в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із позовом,

В обґрунтування позовних вимог вказував, що ході розслідування кримінального провадження № 0001391 від 21 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України встановлено, що 20 листопада 2020 року приблизно о 12.25 годині у світлий час доби, в погоду без опадів, по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Гагаріна в м.Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку вулиці Миколаївської в м.Кременчуці, керуючи автомобілем марки «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась водій ОСОБА_1 .

В цей саме час по вулиці Театральній , яка є другорядною відносно вулиці Гагаріна та на якій встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку до вулиці Шевченка в м.Кременчуці, керуючи велосипедом «Україна» рухалась велосипедистка ОСОБА_2 .

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, на стадії зближення велосипеда з автомобілем «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , у момент початку виникнення небезпеки для її руху, у виді перетину велосипедисткою ОСОБА_2 умовної лінії межі перехрестя, маючи можливість своєчасно виявити велосипедистку, не вжила заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушила вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України та допустила наїзд лівою боковою частиною автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною велосипеда «Україна» під керуванням велосипедистки ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 158 від 09 березня 2021 року, у ОСОБА_2 встановлені такі тілесні ушкодження: закритий черезвертлюговий перелом правого стегна, садна, які утворились від ударної дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились, або при ударі об такий, що могло мати місце при падінні потерпілої з велосипеда, що рухався, після наданого тлу прискорення, з послідуючим ударом правим тазостегновим суглобом об тверду поверхню. Спільній механізму та часу утворення виявлених тілесних ушкоджень робить доцільним можливість кваліфікувати їх по ступеню тяжкості в єдиному комплексі як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 22 квітня 2021 року, в умовах заданої пригоди водій автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 Кравченко ОСОБА_3 шляхом застосування екстреного гальмування, мала технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедисткою ОСОБА_2 . У заданій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Таким чином, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_1 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька»» у період часу з 20 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року, вартість лікування склала 21 689, 79 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_2 на суму 210689, 79 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 травня 2022 рокупозов прокурора Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 21 689 грн. 79 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення оскаржила представник відповідача, подавши апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення щодо задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок щодо наявності у даному випадку визначених законом підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі фінансового управління виконавчоо комітету Кременчуцької міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ухвалою від 07 травня 2021 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області звільнено ОСОБА_1 , обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим; кримінальне провадження № 0001391 від 21 листопада 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито.

Цивільний позов Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду справи у порядку цивільного судочинства.

Встановлено, що 20 листопада 2020 року приблизно о 12.25 годині у світлий час доби, в погоду без опадів, по сухому асфальтобетонному покриттю по вулиці Гагаріна в м.Кременчуці Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку вулиці Миколаївської в м.Кременчуці, керуючи автомобілем марки «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась водій ОСОБА_1 .

В цей саме час по вулиці Театральній , яка другорядною відносно вулиці Гагаріна та на якій встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», зі сторони вулиці Першотравневої в напрямку до вулиці Шевченка в м.Кременчуці, керуючи велосипедом «Україна» рухалась велосипедистка ОСОБА_2 . Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, на стадії зближення велосипеда з автомобілем «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 , у момент початку виникнення небезпеки для її руху, у виді перетину велосипедисткою ОСОБА_2 умовної лінії межі перехрестя, маючи можливість своєчасно виявити велосипедистку, не вжила заходів до зменшення швидкості та своєчасного екстреного гальмування автомобіля, тим самим порушила вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України та допустила наїзд лівою боковою частиною автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною велосипеда «Україна» під керуванням велосипедистки ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 158 від 09 березня 2021 року, у ОСОБА_2 встановлені такі тілесні ушкодження: закритий черезвертлюговий перелом правого стегна, садна, які утворились від ударної дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились, або при ударі об такий, що могло мати місце при падінні потерпілої з велосипеда, що рухався, після наданого тлу прискорення, з послідуючим ударом правим тазостегновим суглобом об тверду поверхню. Спільній механізму та часу утворення виявлених тілесних ушкоджень робить доцільним можливість кваліфікувати їх по ступеню тяжкості в єдиному комплексі як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи від 22 квітня 2021 року, в умовах заданої пригоди водій автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 Кравченко ОСОБА_3 шляхом застосування екстреного гальмування, мала технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедисткою ОСОБА_2 . У заданій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_1 вбачаються невідповідності з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Отже, суд визнав доведеним, що ОСОБА_1 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що неправомірними діями відповідача, заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої, що стало причиною здійснення витрат закладом охорони здоров`я на її лікування від цього злочину, а тому вказані витрати потрібно стягнути з відповідача на користь відповідного бюджету.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та надавши обставинам справи вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що прокурором не доведено факту порушення інтересів держави та не обґрунтовано підстави звернення до суду з наданням належних доказів, які б підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», колегія суддів не бере до уваги з наступних підстав.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину», та судових витрат передбачено, що позов про стягнення таких витрат може бути пред`явлений закладом охорони здоров`я, органом Державного казначейства України або прокурором.

Пунктом 3вказаної постанови роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року (далі Порядок).

Пунктом 3 зазначеного вище Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Крім того, у апеляційній скарзі апелянт посилається на не обґрунтованість розрахунку витрат на стаціонарне лікування, а саме безпідставного включення до витрат на оплату праці працівникам лікарні.

Вказані доводи не заслуговують не увагу суду, з огляду на наступне.

Згідно п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що потерпіла від кримінального правопорушення ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала на лікуванні у Комунальному некомерційному медичному підприємстві Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 20 листопада 2020 року по 11 грудня 2020 року. Витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_2 складають 21 689, 79 грн.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати, понесені Комунальним некомерційним медичним підприємством Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» на лікування потерпілої підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у відповідності до наданого розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гузь Тетяни Олегівни - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

В.М. Триголов