П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі :

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів : Куштана Б.П., Мацунича М.В.

за участю секретаря: Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2021 року у складі судді Придачук О.П. у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 21.09.2017 року між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 договору № 557/1 про надання фінансової допомоги та додаткової угоди до договору № 557/1 про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 року, укладеної 07.05.2018 року між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 , позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу на загальну суму 43021,00 грн., зобов`язавшись звертати майнові вимоги до працівника по вказаному договору лише у разі припинення (розірвання трудових правовідносин між роботодавцем та працівником, не залежно від причин такого припинення (розірвання). Наказом ПрАТ «Закарпаттяобленерго» №804-К від 11.11.2019 р., ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу загально-правової допомоги юридичного управління ПрАТ «Закарпаттяобленерго» за угодою сторін з 12 листопада 2019 р. В зв`язку з припиненням трудових відносин з ОСОБА_1 , у ПрАТ «Закарпаттяобленерго» виникло право передбачене п.3.5 договору на звернення майнової вимоги до колишнього працівника на умовах визначених п.5.1 договору про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 р. №557/1, а у ОСОБА_1 обов`язок відповідно до п. 5.1. Договору, у відповідності до якого, у разі припинення (розірвання) трудових правовідносин між роботодавцем та працівником, не залежно від причин такого припинення (розірвання), протягом 5 (п`яти) календарних років з дня укладення цього договору, працівник зобов`язаний повернути роботодавцю всю суму фактично наданої по цьому договору фінансової допомоги. Однак, станом на 27.12.2019 року відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 43 021,00 грн. (сорок три тисячі двадцять одну гривню 00 копійок) фінансової допомоги по Договору не виконано, кошти по договору позивачу не повернуто., що є порушенням п. 5.4 договору. Відповідно до норм ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі порушення працівником зобов`язань визначених п.5.1., 5.3 договору, працівник зобов`язаний сплатити роботодавцю пеню, яка дорівнює подвійній обліковій ставці визначеній НБУ та діючій у період прострочення від суми несвоєчасно повернутих коштів за весь період прострочення. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» заборгованість в розмірі 44 266,25 грн., з яких: 43 021,00 грн. - фінансової допомоги, 1245,25 грн. - сума нарахованих штрафних санкцій (43,02 грн. індекс інфляції, 106,08 грн. 3% річних, 1096,15 грн. подвійна ставка НБУ), а також 1921,00 грн. сплаченого ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судового збору за подання позовної заяви.

В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги в частині нарахованих штрафних санкцій та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» заборгованість у розмірі 50420,63 (п`ятдесят тисяч чотириста двадцять грн. 63 коп.) грн., з яких: 43021,00 грн. фінансова допомога, 1290,63 грн. 3% річних, 1204,59 грн. інфляційні втрати за весь час прострочення заборгованості, 4904,41 грн. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення, а також 2102,00 грн. сплаченого ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судового збору за подання позовної заяви.

Також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2021 року заявлений збільшений позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача 7818,3грн. поворотної фінансової допомоги та пропорційну їй суму 3% річних, інфляційного збільшення суми боргу та пені, а у випадку їх сплати скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі, відмовити у стягненні витрат позивача на правову допомогу в суді першої інстанції. Зокрема, вказано, що суд не врахував, що відповідач отримав від позивача лише 7 818,30грн. поворотної фінансової допомоги, суму в розмірі 35 202,07 грн. відповідач не отримував; суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги про стягнення з відповідача 35 302,7 грн., оскільки з даної суми 8 502, 7 грн. не є поворотною фінансовою допомогою, оскільки дана сума сплачена іншим особам, а не відповідачу; суму в розмірі 26 800 грн. відповідач з каси не отримував, а надана позивачем копія видаткового касового ордеру від 28.09.2017 року на суму 26 800грн. не є належним доказом і не відповідає формі ордеру, яка встановлена законом. Вказано, що стягнуті на користь позивача витрати за надання правової допомоги в розмірі 7000грн. є не підтвердженими і не співмірними, а оскільки через відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відповідач був позбавлений можливості в суді першої інстанції заявити клопотання про їх зменшення, заявляє клопотання про зменшення їх розміру до 0,0 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інтенції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засіданні апелянт, його представник не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

З приводу їх неявки необхідно зауважити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, яке було призначено на 03.03.2022р. о 09.00год. апелянт ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 не з`явилися. Апелянт ОСОБА_1 надіслав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибути в судове засідання в зв`язку з виконанням ним посадових обов`язків на робочому місці в м. Перечин (ТДВ «Перечинський ЛХК»), дане клопотання судом задоволено, розгляд справи відкладено на 25.05.2022р. В судове засідання 25.05.2022р. апелянт ОСОБА_1 не з`явився, його представник ОСОБА_2 надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням його у відрядженні, дане клопотання судом задоволено, розгляд справи відкладено на 30.06.2022 року. В судове засідання 30.06.2022 року апелянт ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що провадження у даній справі відкрито 24.01.2020 року, апеляційне провадження у даній справі відкрито у 25.11.2021 року, апелянт, його представник вже втретє не з`явилися до суду апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка апелянта та його представника спрямована на затягування і перешкоджання розгляду справи, суперечить завданню цивільного судочинства, а тому, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Представник ПрАТ «Закарпаттяобленерго» Пеняк І.В. в судовому засіданні заперечила апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 21 вересня 2017 року між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансової допомоги №557/1 від 21.09.2017 р. (далі по тексту Договір).

Згідно п.1.1. зазначеного договору, роботодавець надає працівнику поворотну фінансову допомогу в сумі 41 452,00 грн. (сорок одна тисяча чотириста п`ятдесят дві грн.00 коп.). працівник зобов`язується отримати таку суму фінансової допомоги та використати її для цілей визначених в п.1.2 договору.

Працівник зобов`язувався отримати таку суму фінансової допомоги зазначену в пункті 1.1 договору для підвищення свого професійного рівня, здобуття додаткових знань та навичок у професії, проходження навчань, стажувань, курсів тощо, а також для інших цілей на розсуд працівника.

У відповідності до п.2.1 договору, фінансова допомога надається працівнику в готівковій або в безготівковій формі:

2.1.1. шляхом перерахування 4 041,60 грн. (чотири тисячі сорок одна гривня 60 копійок) на рахунок № НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 380805, одержувач Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області, ідентифікаційний код одержувача 37784267, призначення платежу за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), плата за складання кваліфікаційного іспиту, 80 % від встановленого розміру;

2.1.2. шляхом перерахування 1 010,40 грн. (одна тисяча десять гривень 40 коп.) на рахунок № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, одержувач Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, ідентифікаційний код одержувача 26080214, призначення платежу за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), плата за складання кваліфікаційного іспиту, 20% від встановлено розміру;

2.1.3. шляхом видачі 26 800,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.) з каси роботодавця;

2.1.4. шляхом перерахування 1 920,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень 00 копійок) на рахунок № НОМЕР_4 у відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, одержувач Рада адвокатів Закарпатської області, ідентифікаційний код одержувача 38533335,призначення платежу за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), внесок за проходження стажування, 20 % від встановленого розміру;

2.1.5. шляхом перерахування 960,00 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок) на рахунок № НОМЕР_5 у ПАТ «Діамантбанк», МФО 320854, одержувач Національна асоціація адвокатів України, ідентифікаційний код одержувача 38488439, призначення платежу за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), внесок на проходження стажування, 10 % від встановлено розміру;

2.1.6. шляхом перерахування або видачі з каси роботодавця 6 720,00 грн. (шість тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок), адвокату, визначеному для проходження стажування, призначення платежу за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), внесок на проходження стажування, 70 % від встановлено розміру.

Відповідно до п. 3.1., п. 3.2., п. 3.3. договору, працівник зобов`язувався сумлінно та добросовісно виконувати свої зобов`язання за цим договором, дотримуватись умов інших договорів чи інших правочинів, укладених ним з роботодавцем до укладення цього договору та/або тих, що можуть бути укладені між сторонами після укладення цього договору (трудових договорів або контрактів, цивільно-правових, тощо), повернути суму фінансової допомоги у строки та у випадку визначеному цим договором.

Згідно з п. 3.5. договору, роботодавець зобов`язується звертати майнові вимоги до працівника по цьому Договору лише за умови настання умов, визначених п. 5.1. цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору, у разі припинення (розірвання) трудових правовідносин між роботодавцем та працівником, не залежно від причин такого припинення (розірвання), протягом 5 (п`яти) календарних років з дня укладення цього договору, працівник зобов`язаний повернути роботодавцю всю суму фактично наданої по цьому договору фінансової допомоги.

У відповідності до п.3.4 договору роботодавець зобов`язується надати працівнику фінансову допомогу та всебічно сприяти працівнику у виконанні ним своїх зобов`язань щодо досягнення мети, визначено в пункті 1.2 договору.

На виконання умов договору ПрАТ «Закарпаттяобленерго»:

- згідно платіжного доручення №4050 від 27.09.2017 р. перераховано ЗО КДКА кошти в сумі 4 041,60 грн. (чотири тисячі сорок одна грн. 60 коп.);

- згідно платіжного доручення №4051 від 27.09.2017 р. перераховано Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури кошти в сумі 1 010,40 грн. (одна тисяча десять грн. 40 коп.)грн.;

- згідно видаткового касового ордеру від 28.09.2017 р. ОСОБА_1 видано готівкою кошти в сумі 26 800,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот грн. 00 коп.) грн.

07 травня 2018 р. між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №557/1 про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 р., у відповідності до якої сторони домовилися збільшити суму поворотної фінансової допомоги, передбаченої п.1.1 договору на 1 569,00 грн. (одну тисячу п`ятсот шістдесят дев`ять гривень 00 коп.) у зв`язку з чим змінено наступні умови договору:

Пункт 1. 1 договору викладено в наступній редакції:

«Роботодавець надає працівнику поворотну фінансову допомогу в сумі 43 021,00 (сорок три тисячі двадцять одна гривня 00 копійок). Працівник зобов`язується отримати таку суму фінансової допомоги та використати її для цілей визначених в пункті 1.2 договору».

П.п. п.п. 2.1.4 2.1.6 п. 2.1. договору викладено в наступній редакції:

П.п. 2.1.4 «шляхом перерахування 2 233,80 грн. (дві тисячі двісті тридцять три гривні 00 копійок) на рахунок НОМЕР_6 у відділенні АТ «Райффайзен Банк аваль», МФО 380805, одержувач Рада адвокатів Закарпатської області, ідентифікаційний код одержувача 38533335, призначення платежу 20% внеску за проходження стажування ОСОБА_1 »;

П.п. 2.1.5 «шляхом перерахування 1 116,90 грн. (одна тисяча сто шістнадцять гривень 90 коп.) на рахунок НОМЕР_7 в АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984, одержувач Національна асоціація адвокатів України, ідентифікаційний код одержувача 38488439, призначення платежу 10% внеску за проходження стажування ОСОБА_1 »;

П.п.2.1.6: «шляхом видачі з каси роботодавця 7 818,30 грн. (сім тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 30 копійок) для оплати 70 % внеску за проходження стажування працівника адвокату керівнику стажування ОСОБА_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №21/622 від 03.12.2008 р., видану Закарпатською обласною КДКА».

На виконання умов вищезазначеної додаткової угоди до договору №557/1 про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 р., ПрАТ «Закарпаттяобленерго»:

- згідно платіжного доручення №4513 від 07.05.2018 р. перераховано Національній асоціації адвокатів України грошові кошти в сумі 1 116,90 грн. (одна тисяча сто шістнадцять гривень 90 копійок) грн.;

- згідно платіжного доручення №4512 від 07.05.2018 р. перераховано Раді адвокатів Закарпатської області грошові кошти в сумі 2 233,80 грн. (дві тисячі двісті тридцять три гривні 80 копійок) грн..;

- згідно видаткового касового ордера від 08.05.2018 року та службової записки ОСОБА_1 від 07.05.2018 р. видано ОСОБА_1 з каси ПрАТ «Закарпаттяобленерго» кошти в сумі 7 818,30 грн. (сім тисяч вісімсот вісімнадцять гривень 30 копійок) .

Наказом ПрАТ «Закарпаттяобленерго» №804-К від 11.11.2019 р., ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу загально-правової допомоги юридичного управління ПрАТ «Закарпаттяобленерго» за угодою сторін з 12 листопада 2019 р.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір поворотної фінансової допомоги з правової позиції є договором позики, що підтверджується в тому числі і листами ДФСУ від 12.03.2016 р. № 5314/6/99-99-19-02-02-15, від 18.04.2016 р. № 8645/6/99-99-19-02-02-15, від 25.01.2017 р. № 1420/6/99-99-13-02-03-15, від 03.04.2017 р. № 6839/6/99-99-13-02-03-15).

Відповідно до норм ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками , у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст 625 ЦК України.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми , що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст. 1049 ЦК України ).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до норм ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до норм ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції з врахуванням вищенаведених обставин правильно встановлено, що оскільки з 12.11.2019 року між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 було розірвано трудові відносини за угодою сторін, у ПрАТ «Закарпаттяобленерго» виникло право передбачене п.3.5 договору на звернення майнової вимоги до колишнього працівника на умовах визначених п.5.1 договору про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 р. №557/1, а у ОСОБА_1 обов`язок відповідно до п. 5. 1.Договору, протягом 5 (п`яти) календарних років з дня укладення цього договору, повернути роботодавцю всю суму фактично наданої по цьому договору фінансової допомоги.

Так як договір про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 р. №557/1,укладено 21.09.2017 року, трудові відносини з ОСОБА_1 припинено 11.11.2019р., 5 календарних років з дня укладення договору до припинення трудового договору ще не настали, застосовуються умови договору передбачені пунктами 5.1 та 5.4договору.

Відповідно до умов договору, повернення сум грошової допомоги у передбачених пунктом 5.1. Договору випадках здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня припинення трудових відносин між роботодавцем і працівником (видачі наказу про звільнення працівника або рішення суду про розірвання трудового договору, в залежності від того, ява подія настане раніше) (пп. 5.4. п. 5 Договору), тобто до 27.11.2019 року.

Відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 43 021,00 грн. (сорок три тисячі двадцять одну гривню 00 копійок) фінансової допомоги по Договору не виконано, кошти по договору позивачу не повернуто.

Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за Договором про надання фінансової допомоги № 557/1 від 21.09.2017 р. щодо повернення суми 43 021,00 грн. фінансової допомоги.

Згідно п. 4.2 договору сторони погодили, що у разі порушення працівником зобов`язань визначених п. 5.1, 5.3 працівник зобов`язаний сплатити Роботодавцю пеню, яка дорівнює подвійній обліковій ставці визначеній НБУ та діючій у період прострочення від суми несвоєчасно прострочених коштів за весь період прострочення.

З врахуванням наведеного, враховуючи, що станом на день подання заяви про збільшення розміру позовних вимог (04.12.2020 року) відповідачем не виконано зобов`язання за договором суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 50420,63 грн., з яких: 43021,00 грн. фінансова допомога, 1290,63 грн. 3% річних, 1204,59 грн. інфляційні втрати за весь час прострочення заборгованості, 4904,41 грн. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення, та обґрунтовано задовольнив заявлений позов. Розмір даної заборгованості за договором відповідачем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач отримав від позивача лише 7 818,30грн. поворотної фінансової допомоги, а суму в розмірі 35 202,07 грн. відповідач не отримував, є безпідставними і повністю спростовуються матеріалами справи.

Апелянт стверджує, що згідно договору про надання фінансової допомоги від 21.09.2017 року він отримав фінансову допомогу в сумі 7 818,30 грн. 08.05.2018р. з каси позивача. Однак, копією видаткового касового ордеру від 28.09.2017 року та видатковою відомістю, яка додана до позовної заяви, підтверджено, що відповідач з каси позивача отримав також 26 800грн. Факт отримання коштів відповідачем через касу позивача та факт перерахунку позивачем за ОСОБА_1 коштів за проходження стажування ОСОБА_4 згідно умов договору та додаткової угоди до нього підтверджено вищевказаними платіжними дорученнями та видатковими касовими ордерами, які суд першої інстанції правильно взяв до уваги та надав їм належну правову оцінку. Натомість апелянт не подав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростували дані факти.

Посилання апелянта, що надані позивачем письмові докази на підтвердження факту отримання відповідачем коштів не є належними доказами, є надуманими.

Станом на час видачу коштів відповідачу 28.09.2017р. в розмірі 26 800грн. діяли норми Положення про проведення касових операцій у національній валюті України, затверджене Постановою НБУ від 15.12.2004р. №637, пунктами 3.4, 3.5 якого передбачено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями, в яких розписується фізична особа, яка отримує готівку із зазначенням одержаної суми. З копії відомості від 28.09.2017 року вбачається, що відповідач особистим підписом підтвердив одержання з каси позивача готівки в розмірі 26 800грн. Дана відомість є документом, який згідно з п.3.4 вказаного положення, підтверджує видачу відповідачу вказаної суми. Аналогічно підтверджено видачу відповідачу 08.05.2018 року суми в розмірі 7 818,30 грн. відомістю від 08.05.2018 року, що відповідає Положенню про проведення касових операцій у національній валюті України, затверджене Постановою НБУ від 29.12.2017р. №148, яке діяло на час видачі даної суми.

Не заслуговують на увагу також твердження апелянта, що грошові кошти були перераховані третій особі, а тому у нього не має обов`язку їх повертати, оскільки всі кошти були перераховані від імені та в інтересах апелянта відповідно до визначених умов договору (пункти 2.1.1.-2.1.6), які узгоджені сторонами договору.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляції, що стягнуті на користь позивача витрати за надання правової допомоги в розмірі 7000грн. є не підтвердженими і не співмірними, і через відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відповідач був позбавлений можливості в суді першої інстанції заявити клопотання про їх зменшення, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та закону.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі було відкрито 24.01.2020 року. Відповідач 25.02.2020 року подав суду письмове клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.57). Тобто, 25.02.2020 року відповідачу було відомо про наявність щодо нього справи в суді. 07.12.2020 року, тобто майже через рік, представник відповідача ОСОБА_5 подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, яке судом задоволено (а.с.70). 23.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_5 повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Наведені обставини свідчать, що відповідач та його представник з 25.02.2020 року мали можливість здійснити всі свої процесуальні права, в тому числі заявити клопотання про зменшення витрат за надання правової допомоги, однак таку процесуальну дію не вчинили. Процесуальна поведінка відповідача та його представника не відповідає принципу добросовісності і на думку колегії суддів має ознаки зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим, а тому клопотання про зменшення судових витрат у суді першої інстанції є безпідставним.

Безпідставними і необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо непідтвердженості та не співмірності витрат за надання правової допомоги в розмірі 7000грн., оскільки такі повністю доведені матеріалами справи. Зокрема, витягом з договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 року № 38 та додатком № 101 до договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 року № 38, актом № 121/21 про надання правової допомоги від 28.01.2021 року, рахунком № 102 від 07.02.2020 року та платіжним дорученням № 1075 від 11.02.2020 року.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

14.01.2022 року представник позивача подала до суду письмову заяву в якій просила стягнути з відповідача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції .

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що ПАО «Правовий альянс» згідно з договором про надання правової допомоги від 04.01.2021 року №1, Додатку №55 від 15.12.2021 року до даного договору про надання правової допомоги, затвердженого звіту щодо виконання умов договору в суді апеляційної інстанції від 25.05.2022 року, надано послуги: підготовка відзиву на апеляційну скаргу від 04.01.2022 року із затратою 6 год., підготовка клопотання про долучення доказів від 14.01.2022 року із затратою 1,5 год., підготовка заяви про розподіл судових витрат із затратою 2,5 год., загальна кількість затраченого часу 10 год., за які сплачено 10000грн.

Разом з тим, повністю погодитись з такою сумою не можна.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Колегія суддів вважає, що перелічені вищевказані послуги, які надані адвокатом, затрачена на них кількість годин та їх вартість, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності.

На думку колегії суддів обґрунтованими є витрати за надання правової допомоги, пов`язані з розглядом справи в апеляційному суді, вартістю 5000грн. Визначаючи такий розмір колегія суддів виходить із: характеру даного спору, який не є складним; стягнення судом першої інстанції з відповідача витрат на правому допомогу у даній справі в розмірі 7000грн., які визнані судом доведеними; незначним за обсягом вчиненням представником позивача процесуальних дій та затраченого на них часу в суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин до стягнення з позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн. В цій частині подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» 5000(п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: