Справа № 326/1589/21
Пр. № 2/336/1506/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

7 вересня 2021 року ОСОБА_1 звенувся до Приморського районного суду Запорізької області суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначає, що 4 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 12512 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 21058 грн. 58 коп. за кредитним договором № 003-07015-0103313 від 01.03.2013 року року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Дельтабанк».

7 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київа Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 63236753 з примусового виконання означеного напису.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору.

У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону.

В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у нього немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису.

Позивачем був укладений договір кредитування з публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк», проте в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора він не отримував.

Разом з тим право вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, неодноразово передавалось передалось наступним кредиторам, останнім в ланцюгу яких є відповідач в справі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд».

За тих обставин, що боржник у випадку заміни кредитора не була письмово повідомлена про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не грунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові.

Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі.

В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, оскільки строк висування цієї вимоги сплив 1 березня 2017 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Відповідачем не дотриманий порядок попереднього врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження.

В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась.

Всі означені обставини свідчать про протиправність виконавчого напису.

За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 04.09.2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн. 00 коп. за подання позову та 454 грн. 00 коп. за подання заяви про забезпечення позову, просить покласти на відповідача.

Ухвалою судді Приморського районного суду Запорізької області від 08.09.2021 року означену справу у відповідності до ст. 31 ЦПК України передано до Шеваченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті.

12.11.2021 року означена справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та у відповідності до автоматизованого розподілу передана в провадження судді Щасливої О.В.

Ухвалою судді від 15.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, на її виконання у встановлений строк позивачем надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 14.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Того ж дня, судом застосований захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та забезпечено позов шляхом витребування у приватного виконавця належним чином засвідчених документів на підставі яких відкрито виконавче провадження.

На виконання ухвали про забезпечення доказів приватним виконавцем надіслані документи, які витребувались судом.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про вирішення справи у його відсутність або про відкладення судового розгляду не надав.

За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у його письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді.

Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовило розгляд справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 1 березня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір на відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , за яким встановлено кредитний ліміт в сумі 10000 грн. (а. с. 52).

4 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», яке у відповідності до договору про відступлення прав вимоги № 11/0820200-Ф від 11.08.2020 року є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», що в свою чергу набуло право право вимоги за кредитними договорами публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 144-К від 26.01.2018 року, зокрема, за кредитним договором № № 003-07015-010313 від 01.03.2013 року у сумі 21058 грн. 68 коп. (а. с. 53).

І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону.

З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється.

Між тим твердження позивача полягають в тому, що вона оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає.

Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчить відсутність інформації у боржника про відступлення права вимоги кредитором у правовідносинах наступним кредиторам, яке (відступлення) характеризується необхідністю дотримання встановленої законом процедури.

Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України).

Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України.

Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України.

Право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, внормовано статтею 518 ЦК України.

За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису.

Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з його твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень.

Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Як встановлено судом, договір між позивачем та первісним кредитором укладений на строк у 364 календарних дні, як свідчить зміст пункту 2.4 кредитного договору, а це означає, що сплив строку його дії припадає на 1 березня 2014 року ( 1 березня 2013 року + 364 дні).

Доказів про те, що сторони домовились у будь-який спосіб про продовження строку дії договору кредитування, суду не надано, тому, виходячи з того, що всі домовленості сторін правочину під час його дії повинні бути втілені в письмову форму, суд виходить з того, що строк дії договору охоплюється обумовленими сторонами дванадцятьма місяцями.

У зв`язку з викладеним право висунення вимоги за означеним кредитним договором у фінансової установи настає у випадку порушення строків здійснення чергових платежів, а вимоги про стягнення усієї заборгованості протягом трьох років з моменту закінчення строку дії договору, і таке право за вказаною вимогою простирається до 1 березня 2017 року.

Між тим вимога правонаступника банку пред`явлена за спливом вказаного строку, а саме: в вересні 2021 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав.

Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи клопотання про покладення на відповідача видатків зі сплати професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до наданому суду договору про надання адвокатських послуг від №23/1 від 14.07.2021 року адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту допомогу по захисту його прав та законних інтересів (а.с. 8), також суду надано акт прийому-передачі виконаних робіт від 14.07.2021 року (а.с. 7).

В свою чергу позивачем здійснено оплату за наданні послуги у розмірі 7000 грн. (а.с. 6).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Недотримання вимог частини четвертої цієї статті може зумовити зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідачем таке клопотання суду не надано.

Тому суд приходить до переконання про задоволення цих вимог на користь позивача.

Вирішуючи питання про покладення на відповідача видатків зі сплати судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат.

Судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.6-13,81,133,141, 258-273,280-289, 355 ЦПК України, ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (), задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 4 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за номером 25121, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 21058 грн. 68 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 1362 грн. 00 коп. судового збору та 7000 гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива