Справа № 754/3142/21 Головуючий в суді І інстанції Бабко В.В.
Провадження № 22-ц/824/5366/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Гайдаєнко В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Людмила Сергіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що з 28 серпня 2008 року вона є власницею земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :62:475:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак у січні 2021 року їй стало відомо про незаконне заволодіння цією земельною ділянкою невідомими особами, а саме, відповідно до договору купівлі - продажу від 16 травня 2020 року належна їй земельна ділянка була набута ОСОБА_3 , який 12 червня 2020 року продав вказану земельну ділянку ОСОБА_1 .

Позивачка зазначає, що вона не укладала і не підписувала договору купівлі - продажу земельної ділянки від 16 травня 2020 року та, що її підпис на цьому договорі є підробленим, а тому ця земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею.

На підставі викладеного, просила суд визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :62:475:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати вказану земельну ділянку на її користь від ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2020, (кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0012) за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П., зареєстрований в реєстрі за №131.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку (цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки :62:475:0012) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1362,00 грн в рівних частинах з кожного, а саме по 681,00грн на користь ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції встановив недоведені обставини недійсності підпису позивачки на спірному договорі та необґрунтовано врахував висновок експерта, який отримано в рамках незавершеного кримінального провадження, оскільки, на її думку копія даного висновку не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, будь яких інших належних доказів того, що спірний договір підписано не позивачкою матеріали справи не містять.

Крім того, вказує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки вона стверджує, що спірний договір не підписувала та вважає його не укладеним, а неукладений договір не може визнаатися недійсним.

Від представника ОСОБА_2 надійшов до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки земельна ділянка вибула з її власності з використанням підроблених документів, що встановлено висновком експерта, вважає, що ОСОБА_1 не проявила певну обачність, обережність та добросовісність перед купівлею земельної ділянки, а тому не може вважатися добросовісним набувачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підпис у договорі купівлі - продажу земельної ділянки від 16 травня 2020 року не належить власнику земельної ділянки (продавцю) ОСОБА_2 , а виконаний іншою особою, що вбачається з висновку експерта № СЕ-19/111-21/28546-ПЧ від 29 січня 2021 року, та є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Крім того, земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_2 поза її волею, без укладення нею у встановленому законом порядку договору про розпорядження своєю власністю, що є підставою для витребування земельної ділянки від останнього набувача ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 048122, площею 0,1 га, кадастровий номер :62:475:0012, що розташована у АДРЕСА_1 (а.с.19 т.1).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В. П. за № 131 від 16 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В. П. за № 131, за яким до ОСОБА_3 перейшла у власність вищезазначена земельна ділянка (а.с.69-70 т.1).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучко В. П. оригінал договору купівлі - продажу земельної ділянки від 16 травня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року (справа №753/1114/21, провадження №1-кс/753/2190/21) було вилучено 11 червня 2021 року (а.с. 178-186 т.1)

12 червня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С. № 1049, за яким ОСОБА_1 передано у власність вказану вище земельну ділянку (а.с.220-221 т.1).

03 лютого 2021 року Дарницьким управлінням поліції Головного управління національної поліції у місті Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000355 за заявою ОСОБА_2 , з приводу зловживання своїми повноваженнями приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В. П. у вигляді підробки документів при незаконній перереєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1 .

Постановою Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві від 04 лютого 2021 року ОСОБА_2 визнано потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні (а.с. 49-50 т.1).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/28546 - ПЧ від 29 липня 2021 року, складеного старшим судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Юзишиною Т. В., на виконання постанови про призначення судово-почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 0000355 від 03 лютого 2021 року, підпис від імені ОСОБА_2 у договорі купівлі - продажу земельної ділянки від 16 травня 2020 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с.162-167 т.1).

Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 19582/6-21 від 22 квітня 2021 року нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучка В. П. зупинена з 14 листопада 2020 року до вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 1732, виданого Міністерством юстиції від 22 червня 1995 року (а.с.126 т.1).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки внутрішня воля власника (продавця) цієї земельної ділянки повинна відповідати його зовнішньому прояву (вчиненню підпису на договорі купівлі - продажу), що підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, правочин як вольовий акт буде мати правове значення тільки у випадку, якщо внутрішня воля учасника правочину відповідатиме зовнішньому прояву волевиявлення такого учасника.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_2 за відсутності її внутрішньої волі на укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки від 16 травня 2020 року, що є підставою для визнання цього договору недійсним та витребування земельної ділянки від добросовісного набувача - ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, щодо відсутності у справі належних доказів того, що спірний договір підписано не позивачкою, а іншою особою та, що висновок експерта в рамках незавершеного кримінального провадження не є належним та допустимим доказом, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно із статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта, що отриманий відповідно до вимог закону у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає його як доказ, чи відхиляє його.

Докази, зібрані в одній справі, без їх належної оцінки відповідним судом не можуть мати беззастережне доказове значення під час вирішення іншої справи. Висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема, як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Саме такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/16054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 227/1524/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 638/16054/16-ц (провадження № 61-476св18), від 16 січня 2019 року у справі № 227/1524/16-ц (провадження № 61-3534св18), від 17 грудня 2019 року у справі № 210/5206/16-ц (провадження № 61-39725св18).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно врахував, що висновок експерта № СЕ-19/111-21/28546-ПЧ від 29 липня 2021 року, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України, та оцінивши вказаний висновок як письмовий доказ по справі, належним чином встановив, що він є допустимим доказом, який у сукупності та у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи підтверджує наявність передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання договору недійсним.

Колегія суддів враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у даній цивільній справі, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вироку у кримінальній справі ще не ухвалено.

Вказаний правовий висновок, викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 753/10636/17-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 05 лютого 2020 року у справі №461/3675/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 161/20362/18.

Крім того, колегія суддів вважає, що рецензія на висновок експертизи по своїй суті не є повторною чи додатковою експертизою, у ній не оцінюються докази, експерт, який надає рецензію, оцінює, зокрема, методи і повноту дослідження, логіку висновку, а тому відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновку експертизи наданої позивачем і не заявлялося клопотання про призначення відповідної експертизи у рамках даної справи, а також не ставилося перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив цю почеркознавчу експертизу.

Твердження апелянта про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права з огляду на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 16 червня 2020 року по справі №145/2047/16-ц, відхиляється колегією суддів, з огляду на те, що ці висновки зроблені у справі з іншим предметом доказування та регулюються іншими нормами права, фактичні обставини в цій справі є відмінними від обставин у справі, яка переглядається, тому до спірних правовідносин не може бути застосована.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: