Справа № 308/4681/22
У Х В А Л А

12 грудня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому зсіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 поданої в особі представника заявника ОСОБА_2 , особа, бездіяльність якої оскаржується, орган ДВС: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ужгородський відділ державної виконавчої служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника заявника ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Ужгородського відділу ДВС Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Свою скаргу мотивує тим, що з довідки, сформованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, йому стала відома інформація про наявність обтяжень, накладених Ужгородським районним відділом ДВС на боржника, а саме: № 9199124 від 30.10.2009 щодо всього нерухомого майна, крім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; № 11587740 від 08.09.2011 щодо всього нерухомого майна, крім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; № 12090688 від 24.01.2012 щодо всього нерухомого майна, крім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас представник заявника вказує, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості про існування відкритих виконавчих проваджень щодо боржника - гр. ОСОБА_1 , у зв`язку з чим накладені на нього обтяження, в силу вимог ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", підлягали скасуванню.

Представник заявника вказує на те, що з метою з`ясування причин наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно діючих записів про обтяження зверталась до органу ДВС із адвокатським запитом №06/01 від 31.01.2022, в якому просила пояснити, правову природу виникнення та наявності в реєстрі речових прав на майно записів про обтяження та причини їх не скасування, а також із вимогою №01/03 від 17.03.2022 про скасування арештів.

У відповідь на вказані листи орган ДВС, зокрема, повідомив, що обтяження №9199124 від 30.10.2009 накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №15549969 від 19.10.2009 щодо примусового виконання наказу №18/71, виданого 21.09.2009 Господарським судом Закарпатської області, про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь АБ "Київська Русь" в особі Ужгородського центрального відділення Львівської філії АБ "Київська Русь" заборгованості в розмірі 95 258,13 грн. Дане виконавче провадження завершене 27.03.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження", що, у свою чергу, не покладало на державного виконавця обов`язку скасовувати обтяження, накладені на майно боржника.

Обтяження № 11587740 від 08.09.2021 накладено на підставі виконавчого провадження № 28587275 від 08.09.2011 року, щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-9185/10 виданого 23.08.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість в розмірі 173266,05 грн. Дане провадження завершене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999 р.) 31.07.2012 р.

Обтяження № 12090688 від 24.01.2012 р. накладено на підставі виконавчого провадження №30843766 від 24.01.2012 р. щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1771/11 виданого 05.12.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість в розмірі 147028,22 грн. Дане провадження завершене на підставі п.3 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999 р.) 29.05.2012 р.

З огляду на вказане, представник заявника зазначає про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, що свідчить про відсутність підстав для продовження арешту майна , а також підставою для визнання бездіяльності органу ДВС протиправною і зобов`язання останнього вчинити дії, спрямовані на відновлення порушеного права скаржника.

На підставі викладеного представник заявника просить суд: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) стосовно не зняття обтяжень у вигляді арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях № 28587275, № 30843766 та зобов`язати державного виконавця (службову особу) зняти обтяження накладені на боржника у виконавчих провадженнях № 28587275 від 08.09.2011 р., № 30843766 від 24.01.2012 р.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги скарги підтримала з підстав викладених у скарзі. Просила врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.05.2020 у справі №815/7269/15, від 27.03.2020 у справі №817/928/17, в яких зазначено, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться, а не зняття державним виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. Окрім того,просила врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.11.2021 у справі №21/720-08. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності заявника.

Представник Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) в судовому засідані заперечив проти задоволення скарги з підстав та мотивів викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні скарги мотивуючи тим, що представником скаржника неправильно здійнено тлумачення норм Закону України "Про виконавче провадження" в частині наявності підстав для зняття обтяжень із майна боржника, оскільки стаття 50 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження", на яку покликається скаржник, регулює порядок дій виконавця в разі закінчення виконавчого провадження, а не повернення виконавчого документа стягувачеві, як це знайшло свій вияв у даному конкретному випадку. Зазначає і про те, що ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, при цьому, відсутність відкритих виконавчих проваджень і закінчення строку подання виконавчого документа до виконання до таких підстав не належать. Вважає дії державного виконавця правомірними.

В наступне судове засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, розглянути скаргу за наявними у справі матеріалами справи та з урахуванням поданого органом ДВС відзиву.

З огляду на те, що згідно ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що незважаючи на неявку боржника, державного виконавця скарга ОСОБА_1 подана в особі представника заявника ОСОБА_2 може бути розглянута судом у судовому засіданні 12.12.2022 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши вступне слово представника заявника, представник Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ), вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Так, у відповідності до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 74 вказаного закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається із змісту скарги, така подана в порядку ст. 447 ЦПК України.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження»

Постановою головного державного виконавця Ужгородського міськрайонного управління юстиції Пивоварова Ю.Г. ВП №28587275 від 08.09.2011 відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 2-9185/10 від 23.08.2011 щодо стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ" Ерсте Банк" суму заборгованості в розмірі 173 266,05 грн.

Пунктами 4, 5 вищевказаної постанови накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: с. Ярок 51; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, належного боржнику, в межах суми боргу.

В подальшому, головним державним виконавцем Ужгородського міськрайонного управління юстиції Пивоваровим Ю.Г. прийнято постанову ВП №28587275 від 31.07.2012 про повернення виконавчого документа стягувачеві, де, зокрема, встановлено, що коштів від реалізації заставного майна недостатньо для задоволення вимог, стягнуто та перераховано стягувачу суму 71 574.12 грн. у зв`язку з чим, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження", виконавчий лист № 2-9185/10 від 23.08.2011 щодо стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ" Ерсте Банк" суму заборгованості в розмірі 173 266,05 грн. повернуто ПАТ" Ерсте Банк" . ( а.с. 37-38)

Постановою головного державного виконавця Ужгородського міськрайонного управління юстиції Пивоварова Ю.Г. ВП №30843766 від 24.01.2012 відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 2-1771/11 від 05.12.2011 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ" Ерсте Банк" суму заборгованості в розмірі 147 028,22 грн.

Пунктами 4, 5 вищевказаної постанови накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: с. Ярок 51; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, належного боржнику, в межах суми боргу.

В подальшому, головним державним виконавцем Ужгородського міськрайонного управління юстиції Пивоваровим Ю.Г. прийнято постанову ВП №30843766 від 29.05.2012 про повернення виконавчого документа стягувачеві, де, зокрема, встановлено, відмову стягувача від майна боржника у зв`язку з чим, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження", виконавчий лист № 2-1771/11 від 05.12.2011 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ" Ерсте Банк" суму заборгованості в розмірі 147 028,22 грн. повернуто ПАТ" Ерсте Банк" . ( а.с. 40-41)

Спір у даній справі виник у зв`язку із оскарженням бездіяльності державного виконавця, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні №28587275 та у виконавчому провадженні №30843766, щодо не зняття арешту з майна боржника на стадії завершення виконавчого провадження під час повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 8 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі пункту 3 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 11 Закону №606-XIV (в редакції, що діяла на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №28587275 від 08.09.2011) , державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 57 Закону №606-XIV передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за

виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на

заставлене майно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 5 ст. 47 Закону №606-XIV в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві).

Положеннями статті 49 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч. 1, 2 ст. 50 Закону №606-XIV в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві).

У відповідності до ч. 3-5 ст. 60 Закону №606-XIV (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1. пункту 4.11. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві), виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема, якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить про те, що в разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" та на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України від 21.04.1999 "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з тих підстав , що коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.

Аналогічна позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №910/8019/15-г.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №263/1468/17 (провадження №61-31540св18) зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Як констатовано судом попередньо та підтверджується наявними в матеріалах справи документальними доказами, державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві).

Водночас приписами статті 49 Закону №606-XIV, якими врегульовано випадки закінчення виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Із правового аналізу норм статей 47, 49, 50 Закону №606-XIV вбачається, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Однак, у даному випадку державним виконавцем не була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" не встановлювало прямого обов`язку у державного виконавця знімати арешт з майна боржника, із огляду на що доводи заявника в частині наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності органу ДВС є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.11.2021 у справі №21/170-08.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Зокрема арешт майна боржника, право на застосування якого надано державним виконавцям, є заходом, який забезпечує збереження майна боржника з метою реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Суд також зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

За приписами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Наведені норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності, а також покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд констатує, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, стягувач ПАТ «Ерсте Банк» правонаступником якого було ПАТ «Фідокомбанк» - перебуває у стані припинення.

Водночас матеріали справи не містять доказів у підтвердження факту повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання після його повернення стягувачу відповідно до постанови органу ДВС ВП №28587275 від 31.07.2012 та ВП №30843766 від 29.05.2012.

З урахуванням зазначеного, керуючись наведеними приписами процесуального та матеріального законодавства, суд визнає обґрунтованими доводи заявника в частині необхідності скасування обтяження у вигляді арешту, накладеного на майно боржника - гр. ОСОБА_1 відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №28587275 від 08.09.2011 та ВП №30843766 від 24.01.2012 та доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Відповіднодо ч.1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. ст.ст.2,10,76,77-81,89,247,260,261,354,447,450,451 ЦПК України, ст.ст. 37, 38, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 поданої в особі представника заявника ОСОБА_2 , особа, бездіяльність якої оскаржується, орган ДВС: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ужгородський відділ державної виконавчої служби про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

В задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) стосовно не зняття обтяжень у вигляді арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях № 28587275, № 30843766 відмовити.

Зобов`язати посадову особу Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вжити необхідних заходів щодо зняття обтяжень №28587275 від 08.09.2011 р., №30843766 від 24.01.2012 р., накладених на майно ОСОБА_1 , відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №28587275 від 08.09.2011 та відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №30843766 від 24.01.2012.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Заявник боржник ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 );

Особа, бездіяльність якої оскаржується, орган ДВС: Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ужгородський відділ державної виконавчої служби (місце знаходження: 88008, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14)

Дата складання повного тексту ухвали 19.12.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца