Номер провадження: 22-ц/813/7412/22
Справа № 517/1/22
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 517/1/22

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/7412/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тростенюка В.А. о 09 годині 46 хвилині 01 червня 2022 року, повний текст рішення складений 03 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № від 20.02.2015 року в загальному розмірі - 24 458,52 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в межах 3-х річного терміну з 20.03.2016 року в розмірі - 19 271,44 грн. (основна сума кредиту (тіло) - 19 267,20 грн. та процентів за користування кредитом - 3,94 грн.); - індекс інфляції та 3 % річних, у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 29.01.2019 року по 14.12.2021 року в розмірі - 5 187,08 грн.. Позивач також просить стягнути сплачений судовий збір у розмірі - 2 270 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 лютого 2015 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № від 20.02.2015 року, за умовами якого останній отримав кошти у розмірі - 24 089,31 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі - 0,01 % річних.

Відповідно до п. 1.4.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманих Кредитів та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Кредитним договором не пізніше - 20 лютого 2020 року.

Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору, Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором третій особі.

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 20.02.2015 року.

Відповідно до вищевказаного договору до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги на загальну суму за кредитним договором № від 20.02.2015 року в розмірі - 30 150,55 грн..

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 20.02.2015 року.

ТОВ «ФК «Прайм Альянс» скористалось правом та направило 18.02.2019 року на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. ст. 530, 512, 516 ЦПК України, відповідно до якої ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року або зв`язатись з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором № від 20.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі - 24 458,52 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в межах 3-х річного терміну з 20.03.2016 року по 20.02.2020 року у розмірі - 19 271,44 грн. (основна сума кредиту (тіло) - 19 267,20 грн. та процентів за користування кредитом - 3,94 грн.); - індекс інфляції та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 29.01.2019 року по 14.12.2021 року в розмірі - 5 187,08 грн. (а. с. 1 - 5).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить суд застосувати строк позовної давності щодо всіх позовних вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.02.2015 року.

Відповідач зазначає про те, що 20 лютого 2015 року між ним та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ним було отримано кошти у розмірі - 24 089,31 грн.. Згідно вказаних в позовній заяві даних 16 листопада 2018 року відповідачем було здійснено останній платіж в сумі - 120 грн..

Кошти в сумі - 1 664,55 грн. від 08.02.2021 року та - 1 981,82 грн. від 22.06.2021 року ним не були сплачені до жодної фінансової чи іншої установи в рахунок будь-яких боргів. Дані суми були примусово стягнені на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В.. Постанову приватний виконавець виніс на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. № 695 від 05.05.2020 року.

Згідно рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 05.05.2021 року по справі № 517/173/21 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Кошти стягнуті з рахунку відповідача 08.02.2021 та 22.06.2021 були стягнуті незаконно. Вважає, що датою погашення ним боргу згідно кредитного договору від 20.02.2015 року було - 16 листопада 2018 року, а позивач мав право звернутись з позовом до суду до 16 листопада 2021 року.

Згідно копії отриманого відповідачем позову, позов був направлений до суду - 23.12.2021 року, отже позивачем на 37 днів пропущено строки позовної давності.

Також зазначає, що навіть у випадку не пропущеного строку позовної давності, позивач не надав доказів перерахунку коштів відповідачу. Тому, просить застосувати строк позовної давності щодо всіх позовних вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про стягнення заборгованості з нього за кредитним договором від 20.02.2015 року та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а. с. 64 - 66).

2.3 Позиція позивача на відзив на позовну заяву

У відповіді на відзив на позов представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає про помилковість тверджень відповідача про порушення строків позовної давності, оскільки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» зверталося до Відповідача з вимогою дострокового погашення кредитної заборгованості протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вказаної вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року. Однак, ОСОБА_1 ніяким чином не відреагував на дану вимогу, заборгованість не погасив, з новим кредитором не зв`язався. На підставі відправленої вимоги строк позовної давності перервався, а обчислення нового строку почалося з наступного дня після закінчення пільгового періоду для погашення заборгованості (а. с. 86 - 87).

2.4 Зміст рішення суду першої інстанції, обґрунтування висновків суду

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року задоволено частково вищезазначений позов ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № від 20 лютого 2015 року в сумі - 24 458,52 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» судовий збір у розмірі - 2 270 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоборжник лише частково сплачував заборгованість за кредитним договором, не погасив заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість. Суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості на користь нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Судом встановлено, що TOB «ФК «Прайм Альянс» скористалось своїм правом дострокового стягнення заборгованості, у зв`язку з невиконанням Боржником умов Кредитних договорів. Направило Вимоги на адресу Боржника в межах дії Кредитного договору, тим самим припинило умови Кредитного договору та зобов`язало Боржника сплатити заборгованість у повному обсязі.

Суд послався на те, що зі змісту п. 1.4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути Банку всю суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором не пізніше - 20.02.2020 року. Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, вимога про погашення кредитної заборгованості від 18.02.2019 року направлена на адресу відповідача - 01.03.2019 року, а до суду позовна заява надійшла - 05.01.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущений (а. с. 97 - 99).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Риженко Денис Олегович, діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано строки позовної давності. Апелянт зазначає, що 13 червня 2016 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було направлено та отримано відповідачем вимогу про погашення кредитної заборгованості у повному обсязі в сумі - 30 150,55 грн.. Тому, саме з 13 червня 2016 року і розпочався перебіг строку позовної давності як для ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», так і для її правонаступників. Строк позовної давності збіг - 13 червня 2019 року (а. с. 102 - 103).

2.7 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

ТОВ «ФК «Прайм Альянс» правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відзив на апеляційну скаргу до апеляціййного суду не надійшов.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.07.2022 року апеляційну скаргу адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а. с. 112 - 112 зворотна сторона).

11.07.2022 року на адресу суду надійшло клопотання від адвоката Риженка Д.О., діючого від імені ОСОБА_1 , про звільнення від сплати судового збору (а. с. 118).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.07.2022 року продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги (а. с. 120 - 120 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року (а. с. 129 - 129 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Матеріали справи містять відомості про доставлення на електронну адресу позивача, вказану у заяві про ознайомлення з матеріалами справи, копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги (а. с. 136 - 137).

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі представником апелянта, що підтверджується довідкою про доставлення електронного листа.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (24 458,52 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику його учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Риженка Д.О., діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

20 лютого 2015 між Публічним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № від 20.02.2015 року, за умовами якого останній отримав кошти у розмірі - 24 089,31 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі - 0,01 % річних.

Відповідно до п. 1.4.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманих кредитів та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитними договорами не пізніше - 20 лютого 2020 року.

Згідно п. 3.3. Кредитного договору, банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором третій особі.

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 20.02.2015 року та до товариства перейшло право вимоги на загальну суму - 30 150,55 грн..

Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору за порушення позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною графіком платежів, позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення у розмірі - 25 грн..

13 червня 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направило на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості, відповідно до якої відповідача було повідомлено про необхідність погасити заборгованість по Кредитному договору до - 29.07.2016 року в розмірі - 30 150,55 грн..

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 20.02.2015 року.

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 20 лютого 2015 року на рахунки від відповідача надходили кошти щодо погашення основної суми кредиту за період - з 20.03.2015 року по 20.02.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частинами позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості від 18.02.2019 року, відповідно до якої відповідача було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж - до 18.03.2019 року або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості. Відповідач на дану вимогу не відреагував та не надав позивачу жодних заперечень щодо зазначеної суми заборгованості та строків її погашення.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № від 20.02.2015 року утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станови - 24 458,52 грн. і складається з: - заборгованості за кредитом в межах 3-х річного терміну з 20.03.2016 року по 20.02.2020 року в розмірі - 19 271,44 грн. (основна сума кредиту (тіло) - 19 267,50 грн. та процентів за користування кредитом - 3,94 грн.); - індекс інфляції та 3 % річних, у відповідності до ст. 625 ЦК України, за період з 29.01.2019 року по 14.12.2021 року у розмірі - 5 187,08 грн..

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 05 травня 2021 року (справа №517/173/21) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано вчинений 07.04.2020 року виконавчий напис Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчовим О.О., зареєстрований в реєстрі за №695, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором № від 20.02.2015 року таким, що не підлягає виконанню (а. с. 68 - 71).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позовних вимог.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором.

Оскільки фактично отримані і використані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти у межах відповідного строку дії договору в добровільному порядку кредитору (попереднім кредиторам) не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, а тому ТОВ «ФК«Прайм Альянс» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення заборгованості з боржника.

Відповідачем не спростовано розмір заборгованості за Кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 20.02.2015 року та перейшло право вимоги на загальну суму - 30 150,55 грн..

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 20.02.2015 року.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Доказами відступлення вимоги, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобов`язанні.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною першою статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

В суді першої інстанції відповідачем було заявлено вимогу про застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків суду про звернення позивача до суду в межах строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як вбачається зі змісту п.1.4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути Банку всю суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором у строк - не пізніше 20.02.2020 р..

Встановлено, що 13.06.2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № від 20.02.2015 року, відповідно до якої товариством було надано строк - до 29.07.2016 року сплатити суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі - 30 150,55 грн..

Отже, TOB «ФК «Довіра та Гарантія» скористалось своїм правом дострокового стягнення заборгованості та у зв`язку з невиконанням Боржником умов Кредитних договорів направило Вимогу на адресу Боржника, тим самим змінило строк виконання зобов`язань за Кредитним договором (а. с. 104).

Позивач в позові вказує, що оскільки повідомлення-вимога направлена ТОВ «ФК «Прайм Альянс» датована - 18 лютого 2019 року, то позовна давність починає обраховуватися з - 18 березня 2019 року, тобто із закінченням пільгового періоду. Однак, з вказаними твердженнями не можливо погодитись.

Направляючи на адресу відповідача вимогу про погашення кредитної заборгованості 13.06.2016 року, попередній кредитор - ТОВ «Довіра та гарантія» змінило строки виконання зобов`язання за кредитним договором. Вимога про дострокове погашення всієї суми заборгованості за Кредитним договором встановлена до - 29.07.2016 року.

Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019. ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у свою чергу 18.02.2019 року направило вимогу про необхідність погасити заборгованість у повному обсязі протягом 30-ти календарних днів, але не пізніше ніж до - 18.03.2019 року.

Отже приймаючи за договором факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року право грошової вимоги, позивач ознайомився з фактичними обставинами кредитної справи відповідача і був обізнаний про строк прострочення виконання зобов`язань, про наявність вимоги про дострокове погашення боргу та можливий ризик застосування строку позовної давності.

До суду позовна заява надійшла -23.12.2021, тобто з пропуском строку позовної давності, оскільки кінцевий термін подачі позовної заяви є - 30.07.2019 рік.

Крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з пункту 1.4.6 договору розмір щомісячних платежів визначається за формулою ануїтентних платежів.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки.

Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити в їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів приходить до висновку, що до обґрунтованих позовних вимог про стягнення заборгованості за ануїтентними платежами у період з 13.06.2016 року -30.07.2019 року необхідно застосувати строк позовної давності.

Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів вважає, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).

Таким чином, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором у зв`язку з пропуском строку позовної давності, вказане унеможливлює застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України, оскільки зазначена норма підлягає застосуванню лише у разі наявності грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню.

Колегія суддів звертає увагу, що копію апеляційної скарги разом з додатками до неї відповідно до заяви представника ОСОБА_2 позивач отримав - 05.10.2022 року, на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вказану у заяві. (а.с . 137)

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, позивач не скористався. Жодних заперечень проти вимог про застосування строків позовної давності, в апеляційному суді позивачем не було надано.

З огляду на вищевказане, укладаючи 29 січня 2019 року Договір факторингу № 29/01/19-2, позивач ознайомився з фактичними обставинами кредитної справи відповідача і був обізнаний про строк прострочення виконання зобов`язань та можливий ризик застосування позовної давності. Зміна кредитора не змінює суті правовідносин за кредитним договором.

Загальний строк позовної давності, що застосовується до даних правовідносин сплив 30 липня 2019 року. Між тим, правонаступник кредитора звернувся до суду за захистом порушених прав 23.12.2021 року, тобто поза межами трьох років.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс».

3.6. Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Риженка Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 червня 2022 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня його прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе