Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Майор Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного проваження цивільну справу ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування державної реєстрації права власності.

Позов обгрунтовує тим, що 18 червня 2018 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галиною Василівною прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41725785 від 21 червня 2018 р. про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , на 1/2 частину нерухомого майна, що розташоване в АДРЕСА_1 , а саме: станцію технічного обслуговування, літ. З, загальною площею 621,4 м. кв. авто мийку, літ. К загальною площею 56,1 м. кв.; магазин., літ. Л, загальною площею 228,3 м . кв..

Позивач вважає, що проведена приватним нотаріусом Кузьо Г.В. реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно є неправомірною та підлягає скасуванню з огляду на наступне:

10 серпня 2006 р. між ОСОБА_3 та АКІБ Укрсоцбанк був укладений генеральний договір № 65 про надання позичальнику ліміту кредитування в межах 200 000 доларів США.

Конкретні умови кредитування визначались сторонами шляхом укладення додаткових угод до цього генерального договору № 65.

На виконання генеральної угоди № 65 від 10 серпня 2006 р. між Кредитором та Позичальником 15 травня 2007 р. був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії № 26 на отримання кредитних траншів з максимально допустимою сумою заборгованості в розмірі 150 000 доларів США.

ОСОБА_1 виступила майновим поручителем за договором № 26/1 та передала в іпотеку 1/2 частину належної їй на праві власності двохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :17:003:0071, яка розташована за тією ж адресою, 1/2 частину незавершеного будівництва станції технічного обслуговування та магазину готовністю 72 %, яке розташоване за тією є адресою.

В подальшому будівництво було завершене та предметом іпотеки є станція технічного обслуговування , літ.3, загальною площею 621,4 м.кв., авто мийка, літ.К загальною площею 56,1 м.кв.; магазин , літ. Л, загальною площею 228,3 м.кв.

29 вересня 2017 р. між ПАТ Укрсоцбанк та ТОВ Фінансова компанія Інвест Кредо укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_3 та договорами забезпечення.

Цього ж дня ТОВ Фінансова компанія Інвест-Кредо уклала з ОСОБА_2 договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_3 та договорами забезпечення.

31 серпня 2018 р. після отримання інформаційної довідки № 136223896 від 31 серпня 2018 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо, що право власності на належне їй нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці, було перереєстровано рішенням приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41725785 від 21 червня 2018 р. на нового власника - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що зазначений предмет іпотеки являвся її власністю згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2011 р., видане виконкомом Ужгородської міської ради згідно рішення № 422 від 22 грудня 2010 р.

Позивач посилаючись на ст. 1054 ЦК України зазначає, що, ні фізична, ні юридична особа, якщо вона не є банком або іншою фінансовою установою, не можуть бути іпотекодержателями за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором.

За таких обставин ввжає, що ОСОБА_2 не набув прав іпотекодержателя, а тому у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. були відсутні, правові підстави для державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , як іпотекодержателем на підставі ст. 37 Закону України « Про іпотеку» .

Крім того зазначає, що, згідно п.6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до яких наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, що не було враховано приватним нотаріусом Кузьо Г.В. при проведенні державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно, стосовно якого були наявними зареєстровані обтяження речових прав, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №136223896 від 31 серпня 2018 р., відповідно до якої вбачається внесення запису про обтяження на підставі винесеної Ужгородським MB ДВС ГТУЮ в Закарпатській області постанови про арешт майна боржника № 55022448 від 27 жовтня 2017 р., рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Гечка К.В., індексний номер 23112438 від 18 вересня 2017 р., згідно якого накладено арешт та заборона відчуження спірного нерухомого майна., накладення приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 18 вересня 2017 р. заборони на відчуження зазначеного нерухомого майна , номер запису про обтяження 22444419.

Позивач вказує, що зазначені обтяження були наявними як до, під час, так і після набуття права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно.

Однак нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 незважаючи на наявність обтяжень у Єдиному реєстрі, що суперечить вимогам законодавства.

Вважає, що нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. не мала правових підстав на вчинення оскаржуваної реєстраційної дії.

22.03.2019 року позивач подала до суду доповнення підстав позову відповідно до якого зазначає, що на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки в порушення ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», жодним суб`єктом оціночної діяльності не визначалася реальна оцінка предмета іпотеки - окремо майна боржника, а також окремо манйа поручителів-іпотекодавців.

При прийнятті рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2018 № 41725571, 41725785 нотаріус Кузьо Г.В. не досліджувала питання наявності реальної заборгованості у Позивача перед Відповідачем.

Наявність звіту про оцінку предмета іпотеки є обов`язковою умовою набуття права власності на предмет іпотеки.

Тому відсутність оцінки предмета іпотеки є самостійно-достатньою підставою для скасування оскаржуваних рішень державного реєстратора, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати ВС від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц.

Окрім цього вказує на те, що під час прийняття рішень про державну реєстрацію договору про добровільну передачу майна у власність ОСОБА_2 укладено не було, а ОСОБА_1 як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпогекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, попадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса Кузьо Г.В. щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірне майно, власником якого була позивачка, не можна вважати законними.

Отже прийняття рішень про реєстрацію права власності від 21.06.2018 №41725571, 41725785 за ОСОБА_2 є протиправними та підлягають скасуванню, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати ВС від 12.12.2018 року у справі № 199/1276/17.

Окрім цього вказує на те, що під час прийняття рішень про державну реєстрацію нотаріус Кузьо Г.В. порушила ухвали Ужгородського міськрайонного суду ( про арешт майна та заборону ОСОБА_2 вчиняти будь які дії із майном.

Посилаючись на наведене , на те, що оскаржуваним рішенням нотаріус ОСОБА_4 фактично легалізувала право власності на майно , що перебуває у власності інших осіб, чим порушила права та інтереси позивача щодо реалізації нею прав законного власника та розпорядника майна, позивач просить суд: визнати дії приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни щодо реєстрації права власності неправомірними, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину нерухомого майна - 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :17:003:0071, та 1/2 частини станції технічного обслуговування , літ.3, загальною площею 621,4 м.кв., 1/2 частини авто мийки, літ.К загальною площею 56,1 м.кв.; 1/2 частини магазину , літ. Л, загальною площею 228,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 .

Предсавник відповідача ОСОБА_2 подав до суду 05.03.2019 року відзив на позовну заяву відповідно до якого проти задоволення позову заперечує виходячи за наступного.

29 вересня 2017 року в м. Києві між ТОВ Фінансова компанія Інвест Кредо та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором не відновлювальної кредитної лінії №26 від 15 травня 2007 року, Генеральним договором № 65 від 10 серпня 2006 року, Додатковою угодою № 1 від 10 серпня 2006 року до Генерального договору № 65 від 10 серпня 2006 року та Додатковою угодою № 2 від 13 лютого 2007 року до Генерального договору № 65 від 10 серпня 2006 року. За умовами вказаного правочину до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за кредитними договорами виконання якого забезпечує зокрема іпотека нерухомого майна в АДРЕСА_1 саме будівлю, станцію технічного обслуговування, автомийку, магазин, загальною площею 905,8 м. кв. та земельну ділянку з кадастровим номером :17:003:0071.

Договір відступлення прав за іпотечними договорами посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. за № 1451.

Позичальником по кредитному договору є ОСОБА_3 .

Правомірність відступлення права вимоги і зміна кредитора у зобов`язанні також встановлена постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.02.2019 р. у справі № 308/11861/14-ц.

Зазначає, що при проведенні державної реєстрації речового права нотаріусу було подано: кредитні договори; Договори іпотеки предметом якого виступає майновий поручитель по якому виступає ОСОБА_1 ; вимогу про сплату боргу з доказами її отримання і підтверджує завершення 30 денного терміну; документ що посвідчує особу заявника тощо.

При проведенні державної реєстрації жодних обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 серпня 2018 р.

Таким чином ОСОБА_2 подав до приватного нотаріуса усі необхідні документи для проведення державної реєстрації речового права що виник на підставі правочину що передбачає набуття права власності внаслідок невиконання умов основного зобов`язання. Доводи позову що дане питання не могло вирішуватися у позасудовий спосіб так як у неї є заперечення не заслуговують на увагу. Просив суд врахуати правову позицію викладену у постанові Великої Палати ВС від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Що стосується наявності заборони то окрім того що у державному реєстрі речових прав такої інформації не було слід звернути увагу на таке.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2017 року та Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року скасовано, та відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту майно, а саме на 1/2 частину станції технічного обслуговування, автомийки та магазину, які розміщені на земельній ділянці розміром 0.0843 га в АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.08.2007 року.

Таким чином вважає, що Верховний суд встановив незаконність вжиття заходів забезпечення позову за позовом особи яка звертаючись до суду ставить за мету уникнення від виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим правовідносини, що склалися внаслідок внесення нотаріусом як державним рєстратором запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 виникли між третьою особою ОСОБА_2 та ностаріусом як державним реєстратором, при цьому, відповідачем права позивача порушено не було.

Позиція сторін справи :

Позивач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про доповнення підстав позову. Надав пояснення аналогічно викладеним у позові та заяві про доповнення підстав позову. Вказав , що належних доказів направлення позивачу вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або іпотечного договору та доказів того, що відповідач є правонаступником за договором представником відповідача надано не було. На час перереєстрації права власності був наявний запис про обтяження , вид обтяження: арешт нерухомого майна, а тому реєстратор не мав права здійснювати реєстраційні дії поки таке обтяження не буде знято.Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не з`явився, подав до суду виступ у судових дебатах.

Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідоменим про дату час і місце розгляд справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Звернув увагу суду на те, що вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності є неналежним способом захисту. В наступне судове засідання після оголошеної в судовому розгляді перерви не з`явився, подав до суду заяву ( виступ у судових дебатах) в якій також просив розгляд справи провести без його участі.

Дана справа знаходилась у провадженні суддів Деметрадзе Т.Р., Бедьо В.І.

16.04.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відводом (самовідводом) (ухвала про відвід (самовідвід)

Дана справа передана судді Бенца К.К.

Заяви, клопотання :

05.03.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву.

11.03.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

12.03.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

20.03.2019 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. подано до суду заяву про відвід судді Деметрадзе Т.Р.

22.03.2019 року позивачем подано до суду заяву про доповнення відстав позову.

20.05.2019 року представником позивача ОСОБА_5 подано до суду заяву про припинення представництва.

30.09.2019 року позивачем подано до суду клопотання про призначення до розгляду справи та вирішення її по суті в законом встановлені строки.

17.10.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

04.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду пояснення.

08.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про залишення позовної заяви без руху.

08.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою.

11.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

22.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про зупинення провадження у справі.

22.11.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

31.01.2020 року представником позивача подано до суду клопотання про видачу повного тексту ухвали.

06.12.2021 року представником позивача подано до суду заяву про відновлення провадження у справі;

14.02.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

21.02.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

21.02.2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

11.03.2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про відмову в задоволенні позову.

15.03.2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

14.04.2022 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду заяву про зупинення провадження у спраі.

30.06.2022 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

29.11.2022 року представником позивача подано до суду заяву про долучення доказів.

14.12.2022 року представником позивача подано до суду виступ у судових дебатах.

18.12.2022 ркоу представником відповідача подано до суду виступ у судових дебатах.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

10.05.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

22.11.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про залишення позовної заяви без руху відмовлено.

22.11.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про зупинення провадження по справі задоволено.

21.12.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду поновлено провадження у справі.

16.02.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

14.04.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про зупинення провадження по справі відмовлено.

Заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що 10 серпня 2006 р. між ОСОБА_3 та АКІБ Укрсоцбанк був укладений генеральний договір № 65 про надання позичальнику ліміту кредитування в межах 200 000 доларів США.

На виконання генеральної угоди № 65 від 10 серпня 2006 р. між Кредитором та Позичальником 15 травня 2007 р. був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії № 26 на отримання кредитних траншів.

ОСОБА_1 виступила майновим поручителем за договором № 26/1 та передала в іпотеку 1/2 частину належної їй на праві власності двохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :17:003:0071, яка розташована за тією ж адресою, 1/2 частину незавершеного будівництва станції технічного обслуговування та магазину готовністю 72 %, яке розташоване за тією є адресою.

Як встановлено судом , що 29 вересня 2017 в м. Києві між ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії № 26 від 15.05.2007 року, Генеральним договором № 65 від 10.08.2006 року, Додатковою угодою № 1 від 10.08.2006 року до Генерального договору № 65 від 10.08.2006 року та Додатковою угодою № 2 від 13.02.2007 року до Генерального договору № 65 від 10.08.2006 року

За умовами вказаного правочину до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за кредитними договорами виконання якого забезпечує іпотека нерухомого майна в АДРЕСА_1 , а саме будівлю, станцію технічного обслуговування, авто мийку, магазин, загальною площею 905,8 м.кв. та земельну ділянку з кадастровим номером :17:003:0071.

Як встановлено судом , 29 вересня 2017 в м. Києві між ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та ОСОБА_2 укладено Договір передачі прав за Іпотечним договором не відновлювальної кредитної лінії № 26 від 15 травня 2007 року, Генеральним договором не відновлювальної кредитної лінії № 26 від 15 травня 2007 року, Генеральним договором № 65 від 10 серпня 2006 року, Додатковою угодою № 1 від 10 серпня 2006 року до Генерального договору № 65 від 10 серпня 2006 року та Додатковою угодою № 2 від 13 лютого 2007 року до Генерального договору № 65 від 10 серпня 2006 року за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги за Іпотечними договорами № 26 від 15 травня 2007 року за № 922 та додатковими угодами до нього: Іпотечним договором №26 від 15 травня 2007 року за № 995 та додатковими угодами до нього; Іпотечним договором № 26 від 15 травня 2007 року за № 995 та додатковими угодами до нього; Іпотечним договором № 65/1 від 10 серпня 2006 року за № 3764 та додатковими угодами до нього.

Договір відступлення прав за іпотечними договорами посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В. за № 1451, вказані обставини встановлені судовим рішенням, а саме постановою Закарпатського Апеляційного суду від 22.11.2021, яка набула законної сили і в силу ч.4 ст. 82ЦПК України додатковго доказування не потребують. ( а.с. 40-52 , Т2)

На час розгляду справи вищезазначені договори про відступлення права вимоги є чинними, доказів їх визнання недійсними суду не надано.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22.11.2021 року у справі № 308/9995/17, яка набрала законної сили рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року у частині визнання недійсними договорів від 29 вересня 2017 року про відступлення прав вимоги за Договором не відновлювальної кредитної лінії № 26 від 15.05.2007 року, Генеральним договором № 65 від 10.08.2006 року, Додатковою угодою № 1 від 10.08.2006 року до Генерального договору № 65 від 10.08.2006 року та Додатковою угодою № 2 від 13.02.2007 року до Генерального договору № 65 від 10.08.2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест - Кредо» та ОСОБА_2 , у визнанні недійсним договору передачі прав за Іпотечним договором № 26 від 15.05.2007 року за реєстровим № 992, Іпотечним договором № 26/1 від 15.05.2007 року за реєстровим номером 995, Іпотечним договором № 65 від 10.08.2006 року за реєстровим № 3751 та Іпотечним договором № 65/1 від 10.08.2006 року за реєстровим № 3764, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест - Кредо» та громадянином України ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською Іриною Валентинівною 29 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1451 та у частині стягнення судових витрат із ОСОБА_2 у вигляді сплати судового збору та пов`язані з розглядом справи (витрати на правову допомогу) у розмірі 35000 грн. скасовано. У позові ОСОБА_1 та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 поданої в особі уповноваженого представника ОСОБА_8 відмовлено. (а.с. 40-52 Т.2)

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 136223896 від 31 серпня 2018 р. щодо земельної ділянки за кадастровим номером :17:003:0071, яка розташована за адресою по АДРЕСА_1 , державним реєстратором приватним нотаріусом Кузьо Г.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав (номер запису про право власності: 26731692 від 18.06.2018 року), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :17:003:0071, яка розташована за адресою по АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено:вимога про усунення порушень зобовязання, серія та номер: б/н, виданий 03.10.2017, видавник ОСОБА_2 : рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового перекладу, серія та номер: 354, виданий 05.10.2017, видавник: ПАТ «Укрпошта» ( а.с. 8-12, Т.1)

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 136223896 від 31 серпня 2018 р. щодо нерухомого майна в АДРЕСА_1 , а саме будівлю, станцію технічного обслуговування, авто мийку, магазин, загальною площею 905,8 м.кв., державним реєстратором приватним нотаріусом Кузьо Г.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав (номер запису про право власності: 26731493 від 18.06.2018 року), на підставі якого внесено запис про реєстрацію права власності на частину нерухомого майна в АДРЕСА_1 , а саме будівлю, станцію технічного обслуговування, авто мийку, магазин, загальною площею 905,8 м.кв., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності зазначено: вимога про усунення порушень зобовязання, серія та номер: б/н, виданий 03.10.2017, видавник ОСОБА_2 : рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового перекладу, серія та номер: 354, виданий 05.10.2017, видавник: ПАТ «Укрпошта» ( а.с. 8-12, Т.1)

Також, як вбачається із вищезазначеної інформаційної довідки щодо нерухомого майна в АДРЕСА_1 та земельної ділянки на час перереєстрації права власності ( 18.06.2018 р.) на нерухоме майно в АДРЕСА_1 , а саме будівлю, станцію технічного обслуговування, авто мийку, магазин, загальною площею 905,8 м.кв. та земельну ділянку не було наявної заборони на їх відчуження, а саме номер запису про обтяження 27725602 датований 31.08.2018; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова Ужгородського МВ ДВС про арешт майна № 55022448 від 27.10.2017.

Нормативно-правове обґрунтування :

Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу;

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що оскаржуваним рішенням приватного нотаріуса були порушені її права, а саме перереєстрації належних їх обєктів на третю особу ОСОБА_2 , чим порушила права та інтереси позивача щодо реалізації нею прав законного власника та розпорядника майна

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. №1952-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону).

Відповідно до пункті 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій,зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (частина перша статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 5 ст. 3 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав; нотаріус.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України № 1952-IV, державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону України № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо п. 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України № 1952-IV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Зміст наведених правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації.

В свою чергу, рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Так, відповідно до п. 2 ч.1. ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У частині першій ст. 12 вище зазначеного закону вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частинах першій, третій ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із положеннями частин 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) міститься висновок, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 2.4.3, п. 2.4.4 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавчем та (або) позичальником зобовязань за основним зобовязанням задовольнити звернення стягення на предмет іпотеки. У разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного зі своїх обовязків згідно з пунктами 2.1.1-2.1.11 цього договору, має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем та (або) позичальником зобовязнань за основним зобовязанням та задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель має право за рахунок коштів, отриманих отриманих від реалізації предмета іпотеки, відповідно до чинного законодавства України забезпечити свої забезпечені іпотекою вимоги; у разі виникнення права звернення стягнення на предмет впотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного занонодавства (п. 2.4.6, 2.4.7 іпотчного договору).

Відповідно до п 4.2. у разі порушення іпотекодавцем обовязків , встановлених цим договором Іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.5 іпотечного договору передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та/або прозичальником зобовязань за основним зобовязанням іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань у порядку, встановленому ст. 37 Закону «Про іпотеку»

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Таким чином, зазначені вище пункти іпотечних договорів містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем у позасудовому порядку.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, аргументи позивача про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між іпотекодержателем та іпотекодавцем не укладався, а іпотечний договір не містить відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не знайшли свого підтвердження.

На підставі вказаного вище іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та вимоги про усунення порушень зобовязання , державним реєстратором - нотаріусом прийнято відповідні рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) за іпотекодержателем.

Водночас , відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КабінетуМіністрів України від 25грудня 2015року №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У заяві про доповнення підстав позову позивач посилається на те, що при здійсненні реєстрації права власності на іпотечне майно, реєстратором порушено пункт 61 Порядку № 1127, оскільки реєстратору не було надано копії письмової вимоги про усуненя порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив факт отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем ОСОБА_2 . Звернув увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження особистого вручення позивачу письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги та відсутній документ, що підтверджує факт завершення 30- денного строку отримання іпотекодавцем (боржником) цієї вимоги.

Згідно постанови Верховного Суду по справі № 815/2595/17 від 06 червня 2018 року вбачається, що необхідною передумовою виникнення права власності є, зокрема, документальне підтвердження особистого вручення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання зазначеної вимоги. Вимога іпотекодержателя про усунення порушення вважається надісланою іпотекодавцю належним чином, якщо вона була вручена особисто під розпис іпотекодавцю, або надіслана поштою цінним листом за місцем проживання іпотекодавця. яке визначено згідно умов цього Договору, з повідомленням про вручення, або невручення, у зв`язку з відмовою отримання повідомлення або не проживання за адресою, визначеною згідно умов договору. Пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає, що заявник в такому випадку повинен серед інших документів подати державному реєстратору копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця та документ, що підтверджує факт завершення 30- денного строку отримання іпотекодавцем (боржником) цієї вимоги. Крім того, Верховний Суд України розтлумачив, що такими документами можуть бути: повідомлення про вручення цінного листа із вимогою та правильно зазначеною адресою іпотекодавця та фіскальний чек про оплату поштових послуг за направлення цього повідомлення».

Так, в матеріалах справи міститься вимога від 03 жовтня 2017 року, ( а.с. 111, Т.1) адресована зокрема позивачу ОСОБА_1 , про усунення порушень основного зобов`язання або іпотечного договору, яка містить розрахунки заборгованості за кредитним договором та повідомлення про намір задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку Закону України «Про іпотеку» . Проте, не зазначено строк протягом якого необхідно усунути порушення. Доказів направлення даної вимоги до суду не надано ( копії описів вкладення, фіскальних чеків та накладних, тощо), а також не надано доказів отримання позивачем даної вимоги, не надано документ, що підтверджує факт завершення 30- денного строку отримання іпотекодавцем (боржником) цієї вимоги.

У зв`язку із вищезазначеним, суд знаходить підстави вважати проведену реєстрацію права власності на спірні об`єкти за ОСОБА_2 неправомірною.

Окрім того, як вбачається з позовної заяви, позивач також вказувала, що на момент державної реєстрації переходу права власності на предмети іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя існували відповідні обтяження, що, на її думку, виключало можливість здійснення реєстрації права власності на предмети іпотеки за ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

При чому, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 136223896 від 31 серпня 2018 р. щодо нерухомого майна в АДРЕСА_1 та земельної ділянки на час перереєстрації права власності ( 18.06.2018 р.) на нерухоме майно в АДРЕСА_1 , а саме будівлю, станцію технічного обслуговування, авто мийку, магазин, загальною площею 905,8 м.кв. та земельну ділянку не було наявної заборони на їх відчуження, а саме номер запису про обтяження 27725602 датований 31.08.2018; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова Ужгородського МВ ДВС про арешт майна № 55022448 від 27.10.2017, а відтак суд не приймає аргументи позивача про наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно на момент державної реєстрації переходу права власності на предмети іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, так як такі не знайшли свого підтвердження.

У зв`язку із вищезазначеним, суд не знаходить підстав вважати проведену реєстрацію права власності на спірні об`єкти за ОСОБА_2 неправомірною саме з цих підстав.

Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» станом на час виникнення спірних правовідносин у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав;

3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону;

4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно;

5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава;

6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Щодо інших тверджень позивача, письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу.

Стаття 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно частини 2 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідальність за достовірність даних, що містяться в документавх поданих для державноїреєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

У частині 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора, звернення з позовом у цій справі ) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції на час ухвалення рішення , на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19 (провадження №61-13586св20).

З урахуванням істотної зміни з 16 січня 2020 року і на час ухвалення рішення матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту - скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину нерухомого майна - 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :17:003:0071, та 1/2 частини станції технічного обслуговування , літ.3, загальною площею 621,4 м.кв., 1/2 частини авто мийки, літ.К загальною площею 56,1 м.кв.; 1/2 частини магазину , літ. Л, загальною площею 228,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_2 , відповідає вимогам закону та є ефективним.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги .

Отже, підсумовуючи усі вищевикладені норми чинного законодавства вважаю, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Що стосується заяви (пояснення) представника відповідача поданої до суду 18.12.2022 року до якої долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення , суд виходить з наступного.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Оскільки представник відповідача в порушення приписів ЦПК України не долучив до відзиву рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, та не повідомив суд письмово про наявність обєктивних причин з яких доказ не може бути подано у встановлений законом строк, а подав їх до суду після спливу тривалого часу, а відтак докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, відповідно до приписів ч.8 ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та тформулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що рішенням державний реєстратор - нотаріус порушила права та інтереси позивача щодо реалізації нею прав законного власника та розпорядника належного їй майна суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, ЦК України, ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Визнати дії приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни щодо реєстрації права власності неправомірними.

Державну реєстрацію права власності на 1/2 частину нерухомого майна - 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :17:003:0071, та 1/2 частини станції технічного обслуговування , літ.3, загальною площею 621,4 м.кв., 1/2 частини авто мийки, літ.К загальною площею 56,1 м.кв.; 1/2 частини магазину , літ. Л, загальною площею 228,3 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровану за ОСОБА_2 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце знаходження АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - місце проживання АДРЕСА_3 , ідентифікацінйий код НОМЕР_1 ;

Відповідач: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галина Василівна - місце знаходження м. Ужгород, вул. Волошина, 16, оф. 1;

Відповідач: ОСОБА_2 місце проживання

АДРЕСА_4 складання повного тексту судового рішення з врахуванням днів перебування судді у відпустці - 24.01.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца