Єдиний унікальний номер судової справи: № 490/4121/20
Номер провадження № 22-ц/812/1035/22 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (змінено на АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11 травня 2007 року. При підписанні заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжної карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

На підставі Договору про надання банківських послуг на ім`я відповідача було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом 250 грн, який в подальшому було збільшено до 50 000 грн Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 03 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 82 372,65 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі - 54 482,37 грн та з заборгованості за простроченими відсотками у розмірі - 23 491,58 грн, штрафу 3 898,70 грн - процентна складова, 500 грн фіксована частина.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.

05 травня 2021 року позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 68 115,09 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 54 482,37 грн, 13 632,72 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 11 травня 2007 року у розмірі 54 482,37 грн за тілом кредиту. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Стягуючи заборгованості за тілом кредиту у сумі 54 482,37 грн, суд виходив з доведеності наявності між сторонами кредитних відносин.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду в частині відмовлених вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд встановивши те, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченими відсотками. Крім того, відповідач підписавши довідку про умову кредитування, узгодив з Банком розмір базової процентної ставки - 22,8 % на місяць, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за відсотками.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає.

Згідно із частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що 11 травня 2007 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжної карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 39).

У заяві зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом так і списанням Банком коштів з дебетної картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до укладеного договору, відкрито рахунок та надано ОСОБА_1 кредитні картки: № НОМЕР_2 , строк дії до 04/13, № НОМЕР_3 , строк дії до 05/15, № НОМЕР_4 , строк дії до 04/18, № НОМЕР_5 , строк дії до 09/21 (а.с.38).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , кредитний ліміт по картковому рахунку № НОМЕР_2 було встановлено 19 липня 2007 року у розмірі - 250 грн, який в подальшому змінювався та 13 липня 2018 року був встановлений у розмірі 50 000 грн (а.с.37).

Про факт отримання кредитних карток, також свідчить надані Банком виписки по рахунку клієнта станом на 12 листопада 2020 року, з яких вбачається, що відповідач користувався вказаними картками, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату в магазинах, тощо, а також частково сплачував заборгованість, в тому числі за кредитними картками № № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 . Вказані операції неможливі без фізичного пред`явлення кредитної картки (а.с.75-83).

Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі.

За такого, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування кредитними коштами.

Отже, встановлене свідчить про існування кредитних відносин між сторонами, а підписана заява від 11 травня 2007 року підтверджує бажання та намір відповідача в подальшому отримати кредитні картки та користуватися грошима, що випливає з наданих позивачем виписках по картрахунку.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед Банком станом на 16 квітня 2021 року становить 68 115,09 грн яка складається з заборгованості за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту - 54 482,37 грн, 13 632,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 120-131).

З боку відповідача не спростовано факт наявності заборгованості, про які заявлено Банком у заяві про зменшення позовних вимог.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань та обґрунтовано стягнув заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 54 482,37 грн

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Між тим з таким висновком суду погодитися в повній мірі неможливо.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 11 травня 2007 року зазначено, що базова процентна ставка становить 22,8 % з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 39).

Отже, наведене свідчить про те, що розмір процентів був встановлений під час укладення договору про надання банківських послуг, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що саме на суд покладено обов`язок по визначенню розміру заборгованості, який підлягає стягненню за рішенням суду.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З довідки АТ КБ «Приватбанк», яка міститься в матеріалах справи ОСОБА_1 отримав кредитні картки: № НОМЕР_2 , строк дії до 04/13, № НОМЕР_3 , строк дії до 05/15, № НОМЕР_4 , строк дії до 04/18, № НОМЕР_5 , строк дії до 09/21 (а.с.38).

Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток, оформленої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт Банком періодично збільшувався (а.с.37).

Відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, що також підтверджується виписками з карткового рахунку.

До того ж, відповідач не скористався правом подачі відзиву на заяву про зменшення позовних вимог, власного розрахунку заборгованості за простроченими відсотками не надав та не спростував розрахунок заборгованості за відсотками, наданий позивачем.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 13 632, 72 грн, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням встановленого на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченими відсотками за договором б/н від 11 травня 2007 року станом на 16 квітня 2021 року у розмірі 13 632,72 грн

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 255 грн ( 2102 грн - за подання позову + 3153 грн - за подання апеляційної скарги) у зв`язку з чим рішення суду в частині судових витрат підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» () заборгованість за простроченими відсотками за договором б/н від 11 травня 2007 року станом на 16 квітня 2021 року у розмірі 13 632,72 грн

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду в частині судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 5 255 грн

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.