Справа № 441/631/21 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/343/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м.Львів

Справа № 441/631/21

Провадження № 22ц/811/343/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області, ухвалене у м.Городок 30 грудня 2021 року у складі судді Ференц О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Городоцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання незаконним розрахунку заборгованості за аліментами, -

встановив:

26 березня 2021 позивач звернулася з цим позовом. Просить визнати незаконним розрахунок заборгованості по аліментах від 16 березня 2021 року ОСОБА_2 , проведений державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області під час виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-816 від 8 листопада 2006 року, виданого Городоцьким районним судом Львівської області, про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно з ОСОБА_3 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що державним виконавцем у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-816 від 8 листопада 2006 року проведено перерахунок заборгованості по аліментах (лист № 19.16-20/2531 від 17 березня 2021 року). Зазначає, що нараховано заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу в сумі 121 329 грн., з них сплачено - 5 130 грн. Стверджує, що заборгованість боржника становить 116 199,04 грн. З розрахунком заборгованості не погоджується. Просить позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 30 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули. Зокрема, ОСОБА_1 направила до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки відповідач заяв про відкладення розгляду справи не подав; причина неявки позивача в судове засідання визнана неповажною, оскільки всі державні органи у м.Львові працюють у звичному режимі; також позивач не була позбавлена можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за її клопотанням. Такою можливістю представник позивача користувався в суді першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості за аліментами. У разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Встановлено, що у Городоцькому РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження №45053132 з примусового виконання виконавчого листа № 2-816, виданого 8 листопада 2006 року Городоцьким районним судом Львівської області, про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на дитину ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 3 жовтня 2006 року, до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем неодноразово здійснювалися перерахунки заборгованості зі сплати аліментів.

Позивач просить визнати незаконним розрахунок заборгованості по аліментах, проведений державним виконавцем 16 березня 2021 року, однак відповідачем зазначив платника аліментів - ОСОБА_2

14 листопада 2018 року представник боржника звернувся до Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про перерахунок розміру аліментів, мотивуючи її тим, що при обрахунку суми доходів боржника за 2007-2008 роки державним виконавцем не було враховано, що у загальний річний дохід, нарахований та вказаний боржником СПД ОСОБА_3 у його звіті за 4-й квартал 2007 року та за 4-й квартал 2008 року, входять суми доходу попередніх періодів. У розрахунку розміру аліментів від 1 листопада 2018 року вказано аліменти за 2017 рік - 133 478,49 грн., за 2008 рік - 169 017, 56 грн. Зазначає, що річний дохід боржника, вказаний у звітах за 4 квартал 2007 року та 4 квартали 2008 року, тобто 2007 рік: сума доходу 247 958,27 грн. х 1/4 - 61 989, 57 грн. розмір аліментів за 2007 рік; 2008 рік: сума доходу 266 966, 74 грн. х 1/4 - 66 741,69 грн., то розмір аліментів за 2007-7008 роки обраховано виконавцем невірно. Просив здійснити коригування розміру аліментів.

20 листопада 2018 року державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по аліментах і визначено, що станом на 20 листопада 2018 року така становить 174 604, 50 грн.

3 липня 2019 року після надходження у розпорядження Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи ОСОБА_3 за 2- 4 квартали 2006 року та 4 квартал 2009 року державним виконавцем повторно проведено перерахунок заборгованості по аліментах і встановлено, що станом на 3 липня 2019 року така становить 170 591,73 грн.

19 липня 2019 року представник боржника звернувся до Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), мотивуючи її тим, що із копій звітів СПД ОСОБА_3 за 2006 рік вбачається, що сума виручки за кожен наступний звітний квартал включає в себе виручку за попередні квартали, тобто нараховується за наростаючим підсумком. Відтак, для розрахунку суми заборгованості за 4-й квартал (так як рішення суду про стягнення аліментів було прийнято у 4-у кварталі 2006 року) потрібно розуміти, що у загальний річний дохід, нарахований та вказаний боржником у його звіті за 4-й квартал 2006 року, входять суми попередніх кварталів року. Дохід за 4-й квартал 2006 року становить: 139 818, 82 грн. - 97 259, 62 грн. (попередні квартали) - 2 040 грн. (сплачені податки) = 40 519.2 грн., а сума аліментів - 10 129,8 грн., а не 34 957,7 як вказано у розрахунку заборгованості. Окрім того, державним виконавцем при розрахунку заборгованості не враховано суму витрат (сплачений податок) СПД ОСОБА_3 за 2007-2009 роки.

Аналогічна заява була подана представником боржника 24 лютого 2021 року.

16 березня 2021 року державним виконавцем Городоцького районного відділу ДВС ЗМУЮ у Львівській області Копитко Ю.Ю. проведено перерахунок заборгованості боржника та визначено таку в розмірі 104 075,02 грн.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що розрахунки суми заборгованості кожного разу проводилися державним виконавцем за клопотанням сторін виконавчого провадження після надання доказів щодо зміни розміру такої. Оспорюваний розрахунок проведено 16 березня 2021 року, коли боржник ОСОБА_2 надав докази неврахування державним виконавцем понесених ним як ФОП у 2006-2009 роках витрат, які не були враховані при визначенні доходу боржника, з якого слід вираховувати розмір аліментів, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Підставою для перерахунку послужили квартальні звіти державної податкової інспекції, які відображали отримані боржником доходи та понесені витрати.

Відповідно до постанови Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, Законом України «Про виконавче провадження» із змінами та доповненнями, положеннями ЦПК України .

Скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України та містити відомості, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, та встановлено, що належним способом захисту прав є звернення зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання рішень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

В поданій до суду позовній заяві позивач не наводить жодних підстав для визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, незрозуміло, чи вона не погоджується з методом нарахування такої чи з сумою. В судовому засіданні представник позивача наголошував, що ОСОБА_7 не платив аліменти, однак такі пояснення спростовуються матеріалами виконавчого провадження та оригіналами платіжних квитанцій, якими підтверджується систематичне перерахування відповідачем на корись позивача грошових коштів, які, на думку суду, були спрямовані саме на оплату аліментів, а надалі - на погашення заборгованості зі сплати аліментів. Про призначення таких платежів свідчить їх періодичність та практично однакова сума щомісяця. ОСОБА_7 заперечує, що між ним та позивачем існували будь-які інші взаємовідносини, які б передбачали сплату систематичних платежів чи їх повернення, не спростованого такого і представником позивача у судовому засіданні. Такі неточності в квитанціях як відсутність ініціалів одержувача коштів чи зазначення прізвища ОСОБА_8 замість ОСОБА_9 на висновки суду не впливають, оскільки позивач змінювала прізвище, а також син сторін у справі має прізвище ОСОБА_8 .

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, розрахунки суми заборгованості кожного разу проводилися державним виконавцем за клопотанням сторін виконавчого провадження після надання доказів щодо зміни розміру такої. Оспорюваний розрахунок було проведено 16 березня 2021 року, коли боржник ОСОБА_2 надав докази неврахування державним виконавцем понесених ним як ФОП у 2006-2009 роках витрат, які не були враховані при визначенні доходу боржника, з якого належить вираховувати розмір аліментів, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання представника позивача на незаконність такого перерахунку через відсутність в матеріалах справи оригіналів квитанцій, які б підтверджували проведення певних оплат зі сплати аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки підставою для перерахунку послужили квартальні звіти державної податкової інспекції, які відображали отримані боржником доходи та понесені витрати за IV квартал 2006 року та 2007-2009 роки.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним з засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.1,3,4 ч.1, п.7, п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, Законом України «Про виконавче провадження» із змінами та доповненнями, положеннями ЦПК України.

Скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України та містити відомості, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», Розділом VII ЦПК України встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, та встановлено, що належним способом захисту прав є звернення зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання рішень.

Таким чином ОСОБА_1 має право звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця, а не з позовом до боржника, оскільки обов`язок здійснювати таких розрахунок покладається законом саме на органи державної виконавчої служби.

У зв`язку з встановленим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні будь-яких порушень зі сторони боржника при проведенні розрахунку заборгованості по аліментах, жодних вимог з приводу неправомірності такого до державного виконавця, який не є стороною у справі, позивачем та її представником не ставилося, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та додатково зазначає наступне.

Кабінет Міністрів України постановою №146 від 26 лютого 1993 року затвердив Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Керуючись цим переліком та частинами 1 та 2 статті 195 СК України, державний виконавець здійснює обчислення заборгованості за аліментами, виходячи з фактичного заробітку (доходу) платника аліментів, або ж виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У даному випадку одна із сторін виконавчого провадження щодо стягнення аліментів не погоджується із здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами.

Частина 3 статті 195 СК України визначає, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частина 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судова практика у вирішенні спорів щодо розміру заборгованості за аліментами є неоднозначною.

Колегія суддів Касаційного цивільного суду (КЦС) Верховного Суду у постанові від 6 червня 2018 року у справі №756/13754/16-ц, розглядаючи справу за скаргою боржника на дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості за аліментами, зазначила таке: «Враховуючи вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом. Висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні скарги є обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права».

Таку позицію висловив КЦС ВС у постанові від 4 вересня 2019 року у справі №399/343/17-ц, погодившись із судом апеляційної інстанції, який відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця, зокрема й через те, що «… у вказаній справі ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про визначення розміру заборгованості не пред`являв, таких вимог матеріали справи не містять». «Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції, зобов`язавши посадову особу ВДВС здійснити перерахунок заборгованості за методикою, яка на думку суду відповідає чинному законодавству, фактично втрутився у право і обов`язок виконавця, надані йому законом, самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами».

Зміни у практиці Верховного Суду щодо порядку оскарження розрахунку заборгованості за аліментами відбулись після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 27 листопада 2019 року у справі №201/10329/16-ц.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду безпосередньо не вирішувала питання яким чином правильно оскаржувати розрахунок заборгованості за аліментами. Предметом розгляду у касаційному суді було визначення юрисдикції спору щодо розміру заборгованості за аліментами: боржник подав скаргу на виконавця у порядку ЦПК України, але суди першої та апеляційної інстанції вважали, що відповідний спір має вирішуватися шляхом подання позову у порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, у пункті 25 вказаної постанови зазначено: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства».

Таким чином, належить зробити висновок, що правильним є обраний боржником спосіб оскарження розрахунку заборгованості за аліментами саме шляхом подання скарги на дії виконавця.

У січні 2020 року колегія суддів КЦС Верховного Суду передавала справу №464/6206/18-ц на розгляд об`єднаної палати КЦС Верховного Суду, аргументуючи це відсутністю єдиної практики КЦС Верховного Суду стосовно порядку вирішення спору щодо розміру заборгованості за аліментами.

Однак, об`єднана палата ухвалою від 16 березня 2020 року відмовила у прийнятті справи до свого провадження мотивуючи це якраз ти, що «…у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, прийнятій до передачі справи на розгляд об`єднаної палати, у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19, розглядався зазначений вище спір саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів».

Відтак, належить зробити висновок, що оскарження розрахунку заборгованості за аліментами здійснюється шляхом подання скарги на дії виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Такий висновок міститься і у постанові КЦС Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №645/563715-ц: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) викладений правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду».

Верховний Суд у постановах від 1 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц та від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18, від 1 жовтня 2020 року у справі №344/17895/19 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

З приводу поданої представником відповідача заяви про застосування наслідків пропуску позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові, суд навів наступні мотиви.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За положеннями ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, про суму заборгованості зі сплати аліментів позивач та її представник дізналися ще у 2014 році, коли закінчилося нарахування аліментів, однак з цього часу жодних скарг до суду про неправомірність нарахування такої не подавали. В цей період часу подавалися лише скарги на бездіяльність державних виконавців з приводу не стягнення сум такої заборгованості. ОСОБА_1 не подавала скарг з приводу неправомірності нарахованої заборгованості тому, що відповідач постійно погашав таку заборгованість, що підтверджується квитанціями. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 періодично знайомилася з таким, відтак достовірно знала про суму заборгованості, однак жодних дій не вчиняла, а до суду звернулася лише у 2021 році, що свідчить про пропуск нею строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На думку суду підстав вважати, що позивачем було пропущено строк позовної давності, немає, оскільки з аналізу матеріалів виконавчого провадження вбачається, що лише 3 липня 2019 року після надходження у розпорядження Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи ОСОБА_3 за період 2, 3 і 4 кварталів 2006 року та 4 кварталів 2009 року державним виконавцем повторно було проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів і встановлено, що станом на 3 липня 2019 року така становить 170 591,73 грн. Тобто вказані обставини, які і оспорюються позивачкою в даному спорі і які послужили підставою для повторного перерахунку суми заборгованості зі сплати аліментів, виникли лише в липні 2019 року. Крім цього, предметом спору є розрахунок заборгованості від 16 березня 2021 року, а відтак трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивачем не пропущений.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи; судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.ст.141, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 30 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Постанову складено і підписано 16 червня 2022 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк