Справа № 304/809/21 Провадження № 2/304/51/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Розмана С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу№ 304/809/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року в загальній сумі 882 718, 77 гривень, що еквівалентно 31 248, 12 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (у подальшому ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 21 липня 2028 року, зі сплатою 12,5% річних. Позивач зазначає, що відповідачем кредитні кошти отримано, проте в строк, який визначений договором, не повернуто. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань 24 липня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачем передано банку в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку 0, 25 га та розташований на ній житловий будинок загальною площею 72, 80 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує на те, що між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Спектрум Ессетс» було укладено договір про відступлення права вимоги від 25 вересня 2020 року, за умовами якого позивач у цій справі придбав право вимоги до відповідача за згаданими кредитним та іпотечним договорами. Зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків за договором кредиту, в останнього утворилася заборгованість перед позивачем: заборгованість по кредиту становить 31 248, 12 доларів США, що еквівалентно 882 718, 77 гривень станом на 25 вересня 2020 року, заборгованість зі сплати відсотків становить 33 247, 18 доларів США, що еквівалентно 939 189, 61 гривень станом на 25 вересня 2020 року.

Вважає, що право позивача на дострокове стягнення кредитної заборгованості виникло у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань.

Позовні вимоги обґрунтовані статтями 526, 310, 611, 625, 629, 1048, 1049 ЦК України.

Ухвалою суду від 15 липня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог. Вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості без відповідної первинної бухгалтерської документації не може свідчити про наявність заборгованості у розмірі, зазначеному позивачем. Крім того з січня 2010 року по грудень 2013 року відповідачем сплачено значні грошові кошти, які не були зараховані в погашення тіла кредиту.

Зазначив також, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позов пред`явлено після спливу трирічного строку щодо значної частини платежів, які повинен був сплатити відповідач до 30 червня 2018 року. Крім того вважає необґрунтованою також і вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем порушено пункт 6.4 кредитного договору, яким визначено, що право вимагати дострокове стягнення заборгованості виникає за умови попереднього (за 30 днів) надіслання вимоги відповідачу рекомендованим листом, чого позивачем зроблено не було.

Представник позивача у судовому засіданні не погодився із вказаними аргументами, оскільки вважає, що позовна давність не спливла. Зазначає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання у повному обсязі.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Відповідно до заяви-анкети № 421, яка підписана 22 липня 2008 року, ОСОБА_2 звернувся у ВАТ «Ерсте Банк» для отримання кредиту у сумі 32 000 доларів США з метою придбання нерухомості, зі строком кредиту 240 місяців, відсоткова ставка становить 12,50 %, форма погашення ануїтет.

Двадцять четвертого липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/1228/2/20501, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 32 000, 00 доларів США під 12,50 % річних із кінцевим терміном повернення до 21 липня 2028 року.

Двадцять четвертого липня 2008 року відповідачем отримано кредит у сумі 32 000 доларів США, що підтверджено заявою на видачу готівки № 1228/364864.

Відповідно до п. 1.3 договору повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів відповідно до Графіку платежів, наведеного у Додатку № 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 5.6 договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим договором у разі: невиконання або неналежного виконання позичальником або третіми особами умов цього договору або договорів застави інших договорів, що забезпечують погашення кредиту; відмови від зміни умов цього договору в порядку, передбаченому пунктом 6.1 цього договору; в інших випадках передбачених цим договором або чинним законодавством України. Кошти мають бути повернені протягом 30 днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Пункт 6.5 договору передбачає право кредитора достроково вимагати погашення заборгованості. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) надіслання відповідної вимоги позичальнику рекомендованим листом.

Згідно з договором про відступлення права вимоги № GL3N218881 від 25 вересня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», яке є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору.

Додаток № 1 до згаданого договору про відступлення права вимоги містить реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, одним із яких є кредитний договір, що укладено із боржником ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 5 договору про відступлення права вимоги новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від банку усі наявні в банку документи, що підтверджують право вимоги до боржників.

Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Про те, що виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, Верховний Суд зазначав неодноразово (постанова від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19 від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21 та інших).

Позивач у підтвердження наявності заборгованості відповідача надав суду розрахунок, який виконано у формі таблиці із зазначенням дат погашення кредиту, сум погашення, а також залишку заборгованості, в кінці таблиці містяться остаточні суми на кінець періоду, за який вони виконані.

Проте сам по собі розрахунок позовних вимог, складений позивачем у справі, у розумінні наведених норм права не є належним доказом щодо розміру кредитної заборгованості. За відсутності у матеріалах справи банківської виписки, яка має статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір кредитної заборгованості.

Стосовно аргументу позивача про неможливість надання належним чином оформленої банківської виписки з рахунку позичальника ОСОБА_2 , оскільки така не надана йому з ПАТ «ФідоБанк», то суд відхиляє такий, оскільки пунктом 5 Договору про відступлення права вимоги від 25 вересня 2020 року передбачено те, що новий кредитор (тобто позивач у цій справі) підтверджує, що в момент укладення договору отримав від банку усі документи, що підтверджують право вимоги до боржників. Тобто, аналізуючи наведене положення договору, слід дійти висновку, що ризики подальшої неможливості доведення розміру заборгованості за допомогою належних бухгалтерських документів повністю взяв на себе новий кредитор.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З урахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Щодо права на дострокове повернення коштів за кредитним договором

Кредитним договором встановлено строк користування кредитними коштами до 21 липня 2028 року включно.

Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктами 5.6 та 6.5 кредитного договору. Так, вимога про дострокове погашення заборгованості повинна бути надіслана позичальнику попередньо (за 30 днів) рекомендованим листом. Однак, такого порядку позивачем дотримано не було.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Наведені приписи дають підстави дійти висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) дійшла висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Отже, враховуючи наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, а також те, що вимогу про дострокове стягнення кредиту не було направлено відповідачу взагалі, то в суду відсутні підстави для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів.

У цій справі, звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором, що заперечував відповідач у справі.

Тож саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь товариства, а відповідач має довести відсутність у нього такого обов`язку.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно заяви про застосування строків позовної давності

Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення 25 вересня 2020 року первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами для ТОВ «Спектрум Ессетс» строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для ВАТ «Ерсте Банк».

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Наведена правова позиція щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності є сталою та не змінювалася протягом тривалого часу як Верховним Судом України, так і Верховним Судом. Зокрема, вона викладена у постановах Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц та ін.

Враховуючи те, що суд відмовляє у позові з підстав його необгрунтованості, то керуючись наведеними нормами права та відповідно до сталої практики Верховного Суду, підстав для відмови у позові у зв`язку зі спливом строків позовної давності немає.

Отже, оскільки суд позбавлений можливості з`ясувати розмір простроченої кредитної заборгованості за відсутності первинних бухгалтерських документів, а спірний кредитний договір, у свою чергу, діє зі строком погашення платежів до 21 липня 2028 року включно, разом із цим, порядок дострокового стягнення усієї заборгованості, що передбачений зазначеним договором, позивачем не дотримано, то у позові слід відмовити повністю.

Враховуючи те, що у позові відмовлено, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України належить покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс», ; місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Кловський Узвіз, буд. 7, прим. 51.

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 12 липня 2022 року.

Головуюча: Гевці В. М.