КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року місто Київ.

Справа 755/259/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/483/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання Ковальової В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року (ухвалене в складі судді Янченка А.В., повний текст рішення складено 23.10.2021 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:004:5067, площею 0,1709 га. Водночас, позивач зазначає, що колишній власник даної земельної ділянки - ОСОБА_3 протиправно перешкоджає позивачу у вільному доступі та користуванні нею, що і стало підставою для звернення із відповідним позовом до суду.

25 лютого 2021 року адвокат Малиновська В.Д., яка діє в інтересах позивача подала до суду заяву про часткове відкликання позовної заяви, в якій просила відкликати позовну заяву в частині щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом надання ключів від паркану з воротами, що служить входом та проїздом до земельної ділянки, що знаходиться у власності ОСОБА_2 та просила суд зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку та не чинити перешкоди позивачу в доступі та використанні вищенаведеної земельної ділянки.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити у повному обсязі.

Усунено перешкоди у користуванні належної ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві власності земельною ділянкою (кадастровий номер: :01:004:5067), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1709 га., шляхом її звільнення ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та зобов`язання не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_2 у доступі та використанні земельної ділянки.

Стягнуто з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду 22.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову. Оскільки оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, суд при ухваленні оскаржуваного Рішення не дослідив та не встановив фактичні обставини справи та залишив поза увагою обставини, які мають значення для справи.

Вказує на те, що з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що рішення у цій справі може вплинути на права третіх осіб, які не є учасниками справи, а саме іпотекодержателя земельної ділянки ПАТ "Банк Київська Русь". Не зважаючи на вказані обставини, суд не залучив особу, на права якої може вплинути рішення. Крім того, судом поза увагою залишено обставини щодо того, що в провадженні Києво - Святошинського райсуду Київської області перебуває справа № 369/8457/20 за позовом ОСОБА_3 до Приватного виконавця Горбача С.Ф., ОСОБА_2 , треті особи - Приватний нотаріус Леденьов І.С., ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання недійсним акту приватного виконавця про передачу майна стягувану, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку 0,1709, розташовану в АДРЕСА_1 .

Зауважує, що, дії щодо видачі документів та реєстрації права власності на Земельну ділянку вчинені з порушенням та всупереч норм Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про виконавче провадження», однак суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не встановив вказаних обставин, залишив поза увагою той факт, що право власності, набуте ОСОБА_2 з порушенням норм чинного законодавства, а саме: порядку реалізації майна, що перебуває в іпотеці.

22 грудня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, обґрунтований тим, що суд першої інстанції встановив обставини, які входять до предмету доказування у даній категорії справ, а доводи Відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.

Відповідач та її представник до Київського апеляційного суду в судові засіданні, призначені на 01 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року, 31 травня 2022 року та 21 червня 2022 року не з`явились. Апеляційним судом була забезпечена можливість проведення судового засідання у режимі відео конференції, у зв`язку з тим, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Про таку можливість взяти участь в судовому засіданні в режимі відео конференції відповідач була попереджена.

Разом з тим, сторона відповідача такою можливістю не скористалась. Доказів про виконання представником відповідача службових завдань 21 червня 2022 року в добровільному формуванні територіальної оборони в день та час судового засідання суду надано не було.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим колегією суддів ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В. , пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та ухвалюючи рішення про усунення перешкод у користуванні майном, місцевий суд виходив з того, що у діях Відповідача наявні порушення прав Позивача, що полягають у обмеженні правомочностей останнього на вільне користування своєю власністю - земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:004:5067, площею 0,1709 га., позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено,що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки: :01:004:5067, площею 0,1709 га, що підтверджується Свідоцтвом від 09.06.2020 р., посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2020 р.

Статті 125 та 126 Земельного кодексу України передбачають, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та державної реєстрації відповідного права.

Листом-повідомленням за вих. №26/06-01 від 26.06.2020 р. Позивачем було проінформовано відповідача щодо переходу права власності на майно та висловлено прохання звільнити земельну ділянку до 08.07.2020 р.

09 липня 2020 року, прибувши до місцезнаходження майна, позивач не зміг потрапити на територію земельної ділянки, через перешкоджання останньому у доступі до його володіння з боку невідомих осіб, з приводу чого ОСОБА_2 було подано до Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ Національної поліції в Київській області заяву про вчинення кримінального правопорушення за вих. № 09/07-01 від 09.07.2020 р.

Листом-повідомленням від 06.07.2020 р. відповідач повідомила про відсутність підстав для повернення земельної ділянки, оскільки остання є складовою частиною іншої земельної ділянки, перебуває під іпотекою, тому, її реалізація була незаконною.

14 липня 2020 року позивач повторно направив до відповідача Лист-повідомлення за вих. № 14/07-01, в якому навів спростування тверджень щодо незаконної реалізації земельної ділянки та вимагав звільнити її до 21.07.2020 р.

Однак, відповідачем не було виконано вимогу про звільнення земельної ділянки.

Також, судом було встановлено, що з 2014 року ТОВ "Охорона і безпека-Київ" надає охоронні послуги ОСОБА_3 за Договором на реагування при спрацюванні тривожної сигналізації з виїздом мобільної групи на об`єкті, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним листом, направленим у відповідь на адвокатський запит за № 16/07-01 від 16.07.2020 р.

Незважаючи на зміну власника об`єкту, ТОВ "Охорона і безпека-Київ" не вбачає підстав для розірвання договору з Відповідачем, тож, до сих пір здійснює охорону об`єкта в її інтересах.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день подачі позову, Відповідач не виконала законні вимоги Позивача щодо звільнення та неперешкоджання у вільному доступі до земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий №: :01:004:5067, площею 0,1709 га.

Суд погоджується з твердженнями Позивача, про те, що дані дії Відповідача суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ч. 1 ст. 321 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статей 316,( правовий акт № 435-IV від 16.01.2003), 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов).

При цьому, власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 17.04.2019р. у справі № 523/4591/16-ц та від 16.02.2021 р. у справі №127/33179/19.

Суд першої інстанції встановив факт порушення наявного у позивача права власності, шляхом вчинення перешкод в доступі до земельної ділянки , яка належить позивачу.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи скарги в частині оскарження права власності Позивача в рамках іншої справи( справа № 369/8909/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Горбача І.С., предметом якої є:визнання недійсним акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу ( ОСОБА_2 )та визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування реєстрації права власності на майно за ОСОБА_2 ), колегія суддів відхиляє так як станом на час вирішення справи районним судом та станом на 21 червня 2022 року набуття права власності позивачем на земельну ділянку, доступ до якої відповідач не надає , судом не скасовано та не визнано незаконним.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення та з матеріалів даної справи вбачається, що 01 вересня 2021 року відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої (справа № 369/8909/20) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України. Районним судом відмовлено у задоволені такого клопотання, оскільки відсутні процесуальні підстави для зупинення провадження .

Така відмова є правомірною, оскільки подання особою яка перешкоджає власнику у здійсненні його прав, позову про визнання незаконним набуття такого права, не свідчить про неможливість розгляду судом справи за позовом власника, який вже набув цього права і звертається за його захистом.

Крім того, апеляційний суд враховує, що позивач є діючим власником земельної ділянки, а наявність перешкод у користуванні майном підтверджується доказами, що наявні в матеріалах справи. Таким чином, обставини, що входять у предмет доказування даної справи можуть бути встановлені у цьому процесі. У випадку скасування права власності Позивача у справі № 369/8909/20 можливе застосування механізму повороту виконання рішення суду.

Як вбачається за даними з ДЗК відсутні відомості про обмеження, встановлені для земельної ділянки площею 0,1709 га, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься інформації щодо іпотеки, накладеної на спірну земельну ділянку. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залучення ПАТ «Банк «Київська Русь» в якості третьої особи, тому доводи скарги в частині того, що оскаржуване рішення у справі впливає на права ПАТ «Банк Київська Русь» є безпідставними.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що вона була власником земельної ділянки за реєстраційним № 840, загальною площею 0, 4030 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яку було передано в іпотеку за Договором іпотеки від 27.03.2066 року укладеного з ПАТ "Банк "Київська Русь".

При цьому, Відповідач стверджує, що ця земельна ділянка складається з двох інших:

земельної ділянки площею 0, 2321 га;

земельної ділянки площею 0,1709 га (щодо якої наявний спір у цій справі).

Таким чином, ОСОБА_6 дійшла висновку, що спірна земельна ділянка площею 0,1709 га також обтяжена іпотекою.

Дані обставини не були повідомлені та доведені Відповідачем в суді першої інстанції, Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву, тому суд першої інстанції здійснював розгляд справи за наявними у ній матеріалами та доказами.

Судом першої інстанції було встановлено, що Позивачу належить право власності на спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право власності та відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно. Питання щодо правомірності порядку набуття права власності Позивачем та дослідження дійсності свідоцтва про право власності виходить за межі позовних вимог та є предметом розгляду іншої справи (про оскарження права власності). Отже, суд першої інстанції дослідивши наявність діючого права власності Позивача на спірне майно та обставин перешкоджання у доступі до нього з боку Відповідача, встановив всі обставини, що входять у предмет доказування у даній категорії справ.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи місцевим судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик