Головуючий у суді першої інстанції: Вовк С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Кахраманова Рустама Нураятовича подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Вовка С.В., у цивільній справі №757/40544/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів. Зазначав, що 22 травня 2012 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу № SAMDN7496. 28 жовтня 2013 року на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним договором вкладу, він вніс 30 000,00 доларів США. 13 червня 2019 року засобами поштового зв`язку він направив банку заяву про розірвання депозитного договору з вимогою про повернення коштів. Вказана заява залишена банком без задоволення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2021 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму коштів за договором вкладу №SAMDN7496 в розмірі 30 021,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 лютого 2020 року еквівалентно 744 220,59 грн. 02 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» виплатило йому частину заборгованості у розмірі 29 919,59 доларів США. Тобто ним було недоотримано 102,00 долари США. Вважав, що відповідач до повернення йому коштів за договором вкладу мав нараховувати 9,25 % річних, передбачених умовами договору, а також, відповідно до ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити на його користь 3 % річних. З урахуванням викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь нараховані за договором вкладу проценти за період з 14 липня 2014 року по 02 червня 2021 року в розмірі 19 127,04 доларів США, 3 % річних за вказаний період в розмірі 6 203,37 доларів США, а також неповернуту частину вкладу в сумі 102,00 долари США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 нараховані проценти за вкладом за період з 01 січня 2017 року по 02 червня 2021 року в сумі 12 272,05 дол. США та 3 % річних за період з 01 січня 2017 року по 02 червня 2021 року в сумі 3 980,12 дол. США.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Кахраманова Р.Н. який діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про припинення договору вкладу №SAMDN7496 від 28 жовтня 2013 року, яка була отримана банком 24 червня 2019 року. Відтак, відповідно до умов договору банківського вкладу та в силу положень ч. 3 ст. 651 ЦК України з моменту отримання банком заяви про розірвання договору та повернення коштів, тобто з 26 червня 2019 року, договір вкладу вважається розірваним. Звертає увагу на те, що після розірвання договору його умови припиняють діяти, а відтак, відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків за вкладом.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року, у справі № 757/8242/20-ц стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу №SAMDN7496 від 28 жовтня 2013 року в сумі 30 021,59 доларів США, що станом на 06 лютого 2020 року еквівалентно 744 220,59 грн. (а.с. 10-13, 14-17).

24 березня 2021 року на виконання вказаного рішення суду Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 30 021,59 доларів США (а.с. 18).

02 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало ОСОБА_1 29 919,59 доларів США (а.с. 19).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що банк йому недоплатив 102 долари США, крім того, він має право на отримання процентів за договором вкладу, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку АТ КБ «ПриватБанк» має сплатити ОСОБА_1 проценти за договором вкладу за період з 17 липня 2014 року по 02 червня 2021 року в розмірі 19 127,04 долари США, 3% річних за період з 17 липня 2014 року по 02 червня 2021 року в розмірі 6 203,37 доларів США, а також сплатити неповернуту частину банківського вкладу в розмірі 102 долари США.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», стягнувши з банку на користь позивача нараховані проценти за вкладом за період з 01 січня 2017 року по 02 червня 2021 року в сумі 12 272,05 доларів США та 3 % річних за період з 01 січня 2017 року по 02 червня 2021 року в сумі 3 980,12 доларів США.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідач АТ КБ «ПриватБанк» на першу вимогу вкладника не повернув кошти, відбулось прострочення виконання зобов`язання, крім того, відповідач не виплатив позивачу проценти за договором банківського вкладу з розрахунку 9,25 % річних, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення донарахованих процентів та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у межах загального строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог про стягнення коштів з АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 надав суду копію виписки №18690670 від 14 липня 2014 року, роздруківку знімка екрану з сайту АТ КБ «ПриватБанк», копію рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року, копію постанови Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року, роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень, копію виконавчого листа, виданого 24 березня 2021 року Печерським районним судом м. Києва, та роздруківку з додатку «Приват24» про зарахування переказу коштів (а.с. 8, 9, 10-13, 14-17, 18, 19).

Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов договору банківського вкладу №SAMDN7496 від 22 травня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», та розміру заборгованості банку по процентам.

ОСОБА_1 не було надано суду договору банківського вкладу №SAMDN7496 від 22 травня 2012 року, або його копії, у зв`язку з чим у суду відсутні можливості перевірити відповідність заявленого до стягнення розміру процентів за вкладом умовам вказаного договору.

Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ненадання позивачем копії договору банківського вкладу №SAMDN7496 від 22 травня 2012 року позбавляє суд також можливості перевірити чи було сторонами передбачено розмір процентів, які мають нараховуватися в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак роздруківка знімку екрану з сайтуАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено інформацію по депозиту, зокрема, процентну ставку, не є належним та допустимим доказом погодження сторонами розміру процентів за договором банківського вкладу №SAMDN7496 від 22 травня 2012 року. Вказана роздруківка не може бути належним та достатнім доказом погодження сторонами умов договору банківського вкладу.

Враховуючи викладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати доведеним позивачем погодження сторонами процентної ставки за договором банківського вкладу та те, що договором не було визначено розміру процентної ставки, яка мала нараховуватися за період прострочення виконання зобов`язання щодо повернення вкладу, а відповідно, і для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором вкладу.

Таким чином, рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кахраманова Рустама Нураятовича подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: