П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2022 року місто Київ

справа № 758/10714/21

провадження №22-ц/824/9463/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - КП «Київтеплоенерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану адвокатом Лелюх Вітою Миколаївною,

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Анохіна А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, в якому просив визнати неправомірними дії первісного поставника послуг теплопостачання ПАТ «Київенерго» по перерахуванню в лютому 2018 року раніше сплачених ним в повному обсязі послуг згідно сформованим цим постачальником рахункам, починаючи з 2016 року, внаслідок чого виникла неправомірно нарахована сума перерахування за послуги теплопостачання в розмірі 5429,22 грн.; визнати неправомірним зміну порядку нарахування ПАТ «Київтеплоенерго» послуг в лютому та березні 2018 року за опалювальною площею, а не працюючому будинковому обліковому пристрою, що призвело до значного, в багато разів зростання вартості послуг, несплата яких в повному обсязі за лютий й березень 2018 року, у зв`язку з їх неправомірністю, збільшило загальну суму неправомірно нарахованих йому до сплати коштів до 6918,71 грн.; зобов`язати КП «Київтеплоенерго» виключити з його А/Н на послуги опалення неправомірно існуючу наразі для сплати ним суму 5870 грн., нараховані на неї інфляційну складову в розмірі 630,04 грн. та 3% річних у розмірі 238,17 грн.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 листопада 2021 року позовні вимоги задоволені. Визнано неправомірними дії КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації ) «Київтеплоенерго» по перерахуванню в лютому 2018 року раніше сплачених в повному обсязі згідно сформованим цим постачальником рахункам, починаючи з 2016 року, внаслідок чого виникла неправомірно нарахована сума перерахування за послуги теплопостачання в розмірі 5429,22 грн.

Визнано неправомірною зміну порядку нарахування сплат КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за послуги в лютому та березні 2018 року за опалювальною площею, а не працюючому будинковому обліковому пристрою, що призвело до значного зростання вартості послуг, несплата яких в повному обсязі за лютий й березень 2018 року, у зв`язку з їх неправомірністю, збільшило загальну суму неправомірно нарахованих до сплати коштів до 6918,71 гривні.

Зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» виключити з А/Н № 30200 на послуги опалення суму 5870 гривень, нараховані на неї інфляційну складову в розмірі 630,04 гривень та 3% річних у розмірі 238,17 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням не погодився відповідач, представник КП «Київтеплоенерго» подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно та не всебічно досліджені обставини справи, неперевірені письмові докази та не надано їм належну оцінку. Зокрема, зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано, що виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ підприємство стало з 1 травня 2018 року, тому на момент виникнення відносин з позивачем Закон України «Про житлово-комунальні послуги» діяв в редакції від 24 червня 2004 року. Судом проігноровано підтверджений Верховним Судом факт відсутності правонаступництва КП «Київтеплоенерго» після ПАТ «Київенерго». Оскарженим рішенням, фактично визнано протиправними дії юридичної особи приватного права (ПАТ «Київенерго»), а відповідальність за такі дії та обов`язки, усунути наслідки таких протиправних дій покладено на комунальне підприємство (КП «Київтеплоенерго»), чим грубо порушено закріплений Конституцією України принцип індивідуальної відповідальності. Позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. У відзиві, зокрема, посилається на те, що саме апелянт є правонаступником та належним відповідачем у даній справі, оскільки він отримав право вимоги, щодо безпідставно нарахованої суми боргу позивачу та, в подальшому, саме на підставі договору відступлення права вимоги, як правонаступник, мав би право на стягнення відступленої суми боргу. Посилання апелянта на те, що нарахування відбулись до передачі права вимоги, а тому виконати рішення вони не зможуть повністю спростовується нормами матеріального та процесуального права в цих правовідносинах.

В судові засідання представник КП виконавчого органу Київради «Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» двічі не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на офіційну електронну адресу, причини своєї неявки відповідач суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що згідно договору відступлення прав вимоги № 602-18 від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», відповідач по справі є правонаступником ПАТ «Київенерго».

Відповідач по справі в особі Комунального підприємства Київради «Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є належним відповідачем по справі.

З квитанцій, що направлялись позивачу відповідачем, вбачається, що нарахування були здійснені за вже оплачений період по раніше виставленим рахункам.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконував умови договору належним чином, натомість відповідач в односторонньому порядку змінив умови договору, чим порушив норми ст.525 ЦК України, шляхом зміни порядку нарахування оплати за послуги, без узгодження цього з позивачем.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини ( пункті 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Предметом позову у цій справі за першою вимогою є визнання неправомірними дії первісного поставника послуг теплопостачання ПАТ «Київенерго» по перерахуванню в лютому 2018 року раніше сплачених позивачем в повному обсязі послуг згідно сформованим цим постачальником рахункам, починаючи з 2016 року, внаслідок чого виникла неправомірно нарахована сума перерахування за послуги теплопостачання в розмірі 5429,22 грн.

Підставами позову в цій частині є відсутність у ПАТ «Київенерго», як постачальника послуг з теплопостачання, права здійснювати перерахування вартості послуг за періоди: березень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень 2018 року, в той час коли позивачем виставлені ПАТ «Київенерго» рахунки були сплачені.

Отже, оскільки предметом позову є визнання дій ПАТ «Київенерго» неправомірними, а останнє до участі у справі не залучене, підстави для задоволення позову в цій частині у суду першої інстанції були відсутні. Зазначення судом першої інстанції про те, що за цією вимогою має відповідати відповідач КП «Київтеплоенерго», яке набуло прав вимоги по укладеному з ПАТ «Київенерго» договором про відступлення права вимоги, є помилковим, оскільки позивачем оспорюються дії ПАТ «Київенерго», яке на сьогодні існує, і відповідно за вимогою ОСОБА_1 має відповідати.

Що стосується висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірною зміну порядку нарахування сплат КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за послуги в лютому та березні 2018 року за опалювальною площею, а не працюючому будинковому обліковому пристрою, що призвело до значного зростання вартості послуг, несплата яких в повному обсязі за лютий й березень 2018 року, у зв`язку з їх неправомірністю, збільшило загальну суму неправомірно нарахованих до сплати коштів до 6918,71 гривні, про зобов`язання Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» виключити з А/Н №30200 на послуги опалення суму 5870 гривень, нараховані на неї інфляційну складову в розмірі 630,04 гривень та 3% річних у розмірі 238,17 гривень, то і в цій частині колегія суддів вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

Питання надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання.

Пунктом 20 цих Правил передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів(норм) споживання, тариф на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Пунктом 21 цих Правил передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб.метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим ( у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2015 року №1037).

Отже, чинними станом на 2018 рік нормативно-правовими актами було передбачено нарахування плати за послуги з теплової енергії, виходячи з опалювальної площі квартири та тарифу на даний вид послуги, який затверджувався відповідними органами влади.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про те, що відповідно до даних відповідача, 31 січня 2018 року в будинку позивача було знято з обліку вузол обліку теплової енергії в зв`язку з його виходом з ладу.

У квитанції для сплати за послугу з централізованого опалення за лютий та березень 2018 року по квартирі АДРЕСА_1 зазначено, що вартість послуги з централізованого опалення розрахована, виходячи із опалювальної площі квартири, тарифу на даний вид послуг ( за 1 кв.м.) та застосований коефіцієнт, а також сума, яка належить до сплати за надану послугу /а.с.10-11/.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що зміна порядку нарахування послуг в лютому та березні 2018 року відбулась неправомірно.

Відповідь Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 2 липня 2019 року про те, що система опалення будинку за адресою, де проживає позивач, обладнана засобом обліку теплової енергії не дає підстав для висновку, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , станом на лютий й і березень 2018 року був обладнаний справним вузлом комерційного обліку /а.с. 30/.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач в односторонньому порядку змінив умови договору шляхом зміни порядку нарахування оплати за послуги з централізованого постачання, не відповідає встановленим обставинам, оскільки позивачем не надано і про це позивач не зазначав, що: по-перше, між ним та ПАТ «Київенерго» існував договір про надання комунальної послуги з централізованого опалення; по-друге, що умовами договору було чітко визначений порядок нарахування оплати, лише за показаннями засобу обліку теплової енергії.

Оскільки позовна вимога про зобов`язання КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» виключити з А/Н № 30200 на послуги опалення суму 5870 гривень, нараховані на неї інфляційну складову в розмірі 630,04 гривень та 3% річних у розмірі 238,17 гривень є похідною, а неправомірності дій відповідача не установлено, відповідно ця вимога не підлягає задоволенню.

За таких обставин, наявні, передбачені ст.376 ЦПК України підстави для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану адвокатом Лелюх Вітою Миколаївною, задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 листопада 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 січня 2023 року.

Суддя доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус