ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4458/22 Справа № 215/2829/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/2829/16

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року, яке ухвалено суддею Науменком Я.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2014 року о 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», на перехресті вулиць Ухтомського-Арсентьєва в Тернівському районі м. Кривого Рогу, рухаючись другорядною дорогою, не надав перевагу в русі автомобілю «Nissan Qashqai» під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою, скоїв зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП згідно зі статтею 124 КУпАП.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 06 січня 2015 року № 02/15 майнова шкода, завдана позивачу ушкодженням його автомобіля, становить 305 134,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 305 134,00 грн. майнової шкоди та 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 305 134,00 грн., у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн. Зобов`язано ОСОБА_1 після відшкодування йому у повному обсязі майнової шкоди в сумі 305 134,00 грн. передати ОСОБА_2 у власність пошкоджений автомобіль «Nissan Qashqai», тип: легковий універсал-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , білого кольору, поклавши на ОСОБА_2 всі витрати, пов`язані з переоформленням права власності. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Передача пошкодженого автомобіля відповідачу повинна відбутися лише після відшкодування останнім в повному обсязі завданих збитків з покладенням на нього всіх витрат, пов`язаних із переоформленням права власності.

Додатковим рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині зобов`язання його, після відшкодування йому у повному обсязі майнової шкоди в сумі 305 134 грн., передати ОСОБА_2 у власність пошкоджений автомобіль NISSAN QASHQAI, тип: легковий універсал-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , білого кольору, поклавши на ОСОБА_2 всі витрати, пов`язані з переоформленням права власності, а також змінити рішення суду в частині стягнення розміру моральної шкоди, збільшивши цей розмірі з 1 000 грн. до 50 000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 81 ЦК України може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції не звернув увагу, що автомобіль може бути фізично знищеним за одночасного існування таких обставин: відновлення майна є технічно неможливим та /або витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП; автомобіль не може використовуватись за своїм цільовим призначенням; власник автомобіля погоджується з тим, що автомобіль є фізично знищеним. Відсутність однієї або декількох умов не дозволяє визнавати автомобіль фізично знищеним. Ремонт автомобіля позивача є технічно можливим та його можливо використовувати за цільовим призначенням. Вартість відновлювального ремонту автомобіля не перевищувала його ринкову вартість до моменту ДТП, що не спростовано відповідачем, а тому автомобіль не є фізично знищеним та не може бути визнаний таким за будь-яких умов. При цьому, зазначає, що вимоги відповідача щодо передачі йому залишків автомобіля є незаконними, оскільки діючим законодавством заборонено примусове вилучення майна у його власника без достатніх на те правових підстав.

Також, позивач вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував вимоги розумності, виваженості та справедливості, а розмір моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн. є замалим та необгрнутовано встановлений судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року та додаткове рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року у справі скасовані та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, виходив з того, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» (далі ПрАТ «СК Україна») із повідомленням про ДТП та виплату страхового відшкодування. Доказів на підтвердження відмови страховою компанією у задоволенні заяви позивача або відповідача про виплату страхового відшкодування суду не надано. При цьому, покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

ПрАТ «СК «Україна» до участі у цій справі не залучено, отже, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) викладено висновки щодо застосування норм права про відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, зауважив, що суд апеляційної інстанції переглядає законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанцї в межах доводів та вимог апеляційної скарги (стаття 176 ЦПК України). Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржував в апеляційному порядку, позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині передачі належного йому автомобіля відповідачу, а також щодо розміру моральної шкоди, яка йому відшкодована, тоді як однією із вимог правової визначеності, як елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України, пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України, є закріплення у законі недопустимості «змін до гіршого» (reformation in pejus), тобто погіршення правового становища особи, яка оскаржує рішення.

Крім того, суд касаційної обставини зазначив, що пункт 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в якому надано тлумачення норми матеріального права, а саме порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції від 18 листопада 2012 року, тоді як дорожньо-транспортна пригода сталася 17 червня 2014 року.

За таких обставин, при новому розгляді справи, суд апеляційної інстанції зобов`язаний врахувати наведене вище та застосувати статтю 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції від 04 лютого 2013 року, яка не містить таку умову визначення транспортного засобу фізично знищеним, як згода власника із визначенням його фізично знищеним.

Згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Залюбовського В.В., які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року, 17 червня 2014 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на перехресті вулиць Ухтомського-Арсентьєва у Тернівському районі м. Кривого Рогу, виїжджаючи на вулицю Арсентьєва, проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, оскільки, рухаючись другорядною дорогою, не надав переваги автомобілю «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався головною дорогою, після чого скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Своїми діями ОСОБА_2 порушив пункти 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, підтверджується протоколами про правопорушення, огляду місця пригоди, схемою ДТП, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , фототаблицею (т. 1, а. с. 7).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є власником автомобіля «Nissan Qashqai», тип: легковий універсал-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , білого кольору (т. 1, а. с. 6).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0642158 ОСОБА_2 , як власник автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахував 11 березня 2014 року у страховій компанії ПрАТ «СК «Україна» свою цивільно-правову відповідальність, страховий ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50 000 грн (т. 1, а. с. 82).

Вказаний страховий поліс був чинним на момент скоєння ДТП, тобто на 17 червня 2014 року.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 06 січня 2015 року № 02/15 сума майнової шкоди, завданої власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Nissan Qashqai 1.6і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , становить 305 134,00 грн, коефіцієнт зносу 0, втрата товарної вартості 0. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 321 309, 73 грн. (т. 1, а. с. 859).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 305 134,00 грн., суд першої інстанції виходив з вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП та його обов`язку, як володільця транспортного засобу, нести відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, та наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України для її відшкодування, у визначеному позивачем розмірі, який підтверджено належними та допустимими доказами.

Зобов`язуючи ОСОБА_1 , після відшкодування йому у повному обсязі майнової шкоди в сумі 305 134 грн., передати ОСОБА_2 у власність пошкоджений автомобіль NISSAN QASHQAI, тип: легковий універсал-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , білого кольору, та покладаючи на ОСОБА_2 всі витрати, пов`язані з переоформленням права власності, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, тобто витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, а, відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди, як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції від 04 лютого 2013 року, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не врахував положень зазначених правових норм та, з урахуванням Висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 06 січня 2015 року № 02/15, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу «Nissan Qashqai 1.6і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , на момент ДТП становить 305 134,00 грн., а вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 321 309, 73 грн. (т. 1, а. с. 859), у зв`язку з чим вартість матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу «Nissan Qashqai 1.6і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 17 червня 2014 року, дорівнює його ринковій вартості та складає 305 134,00 грн., дійшовши висновку про те, що автомобіль є фізично знищеним, стягнув у рахунок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу, а не різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, зважаючи на те, що, ані позивач ОСОБА_1 , ані відповідач ОСОБА_2 , не оскаржили рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 305 134,00 грн., а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, а також приймаючи до уваги принцип правової визначеності, як елемент верховенства права (стаття 8 Конституції України, пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України) щодо закріплення у законі недопустимості «змін до гіршого» (reformation in pejus), тобто погіршення правового становища особи, яка оскаржує рішення, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо застосування судом першої інстанції приписів статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виконавши вказівки Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2022 року, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Отже, встановленим та таким, що не викликає сумніву, є той факт, що власнику пошкодженого транспортного засобу «Nissan Qashqai 1.6і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , винною у дорожньо-трансопртній пригоді особою відповідачем ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню шкода у розмірі ринковій вартості транспортного засобу, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 17 червня 2014 року, яка складає 305 134,00 грн.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Оскільки, судовим рішенням у даній справі з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 ринкову вартість транспортного засобу «Nissan Qashqai 1.6і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , то вимога відповідача щодо передачу йому цього майна після відшкодування збитків є законною.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання ОСОБА_1 , після відшкодування йому у повному обсязі майнової шкоди в сумі 305 134 грн., передати ОСОБА_2 у власність пошкоджений автомобіль NISSAN QASHQAI, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідача порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, він через пошкодження автомобіля вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, з урахування того, що, внаслідок протиправної поведінки відповідача, порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, що безумовно тягне за собою зміни у житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 1 000,00 грн. до 10 000,00 грн., що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює додаткове рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави та збільшує цей розмірі з 3 061,34 грн. до 4 051,34 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 1 000,00 гривень до 10 000 (десяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року в частині загального розміру матеріальної та моральної шкоди, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 306 134,00 гривень до 315 134 (триста п`ятнадцяти тисяч ста тридцяти чотирьох) гривень 00 (нуль) копійок.

Додаткове рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_2 на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 3 061,34 грн. до 4 041 (чотирьох тисяч п`ятдесяти однієї) гривні 34 (тридцяти чотирьох) копійок.

В іншій, оскаржуваній частині, рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: