Справа № 442/1758/21 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/1867/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолана Василівна про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини земельної ділянки та 1/3 ідеальної частини житлового будинку, розірвання спадкового договору, скасування запису про реєстрацію права власності.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.10.2014 року між нею та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.В., зареєстрований в реєстрі за №844. Одночасно з підписанням спадкового договору 23.10.2014 року між сторонами було укладено договір дарування, згідно якого позивачка подарувала відповідачу 1/3 ідеальну частину житлового будинку та 1/3 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що єдиною метою вказаних правочинів було укласти саме спадковий договір, адже вона хотіла отримати догляд та фінансову допомогу від свого племінника і лише після її смерті він мав стати власником будинку. Стверджує, що перебуваючи в нотаріуса, вона вважала, що підписує лише спадковий договір в декількох екземплярах, а не різні за своєю правовою природою договори. Зазначає, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2020 року розірвано спадковий договір від 23.10.2014 року, однак 06.07.2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Вказує, що фактична передача спірного майна відповідачу не відбулась, вона продовжує проживати у будинку та користуватись земельною ділянкою.

З наведених підстав просить:

визнати недійсним договір дарування 1/3 ідеальної частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та 1/3 ідеальної частини земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 23.10.2014 року за реєстровим №843 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.В.;

розірвати спадковий договір укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 23.10.2014 року за реєстровим №843 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.В. за яким ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_1 набуває право власності на 1/3 ідеальної частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та 1/3 ідеальної частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати запис №7437982 про реєстрацію права власності ОСОБА_2 , який був внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:166916775 від 23.10.2014 року 12:41:56 приватним нотаріусом Лютик Р.В. Дрогобицький районний нотаріальний округ, Львівська область та запис №7438049 про реєстрацію права власності ОСОБА_2 , який був внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:16691677 від 23.10.2014 року 12:41:56 приватним нотаріусом Лютик Р.В. Дрогобицький районний нотаріальний округ, Львівська область.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолана Василівна про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини земельної ділянки та 1/3 ідеальної частини житлового будинку, розірвання спадкового договору, скасування запису про реєстрацію права власності залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що 08.02.2021 року вона дійсно не з`явилась в судове засідання без поважних причин, проте це був єдиний раз. Зазначає, що 15.03.2022 року вона не з`явилась до суду у зв`язку з тим, що в країні йшов третій тиждень війни та вона перебувала в шоковому стані, а відтак неявку в вказане судове засідання не можна трактувати як зловживання правом та ігнорування судового процесу. Стверджує, що для підтвердження свого інтересу до справи вона з`явилась в судове засідання, призначене на 26.05.2022 року, проте жодних клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. Вказує, що у разі якщо суд вважав, що довготривалість мирних переговорів чи неявка в наступне судове засідання буде вважатись зловживанням правом, то мав би про це повідомити сторони в судовому засіданні 26.05.2022 року, а не залишати позов без розгляду. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки позивачка не може з`явитись в судове засідання у зв`язку з її перебуванням в Івано-Франківській області, проте бажає брати участь в судовому засіданні особисто.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 29 грудня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 19 грудня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 29 грудня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що систематичне подання позивачем клопотань про відкладення розгляду справи спрямоване на безпідставне затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, а відтак, такі дії позивача є зловживанням процесуальними правами, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначив, що для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає як право особи звернутися до суду, так і право на те, що її справа буде розглянута та вирішена судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9 зп).

Під зловживанням процесуальними правами законом, у ст. 44 ЦПК України, визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами

Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Роксолана Василівна про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини земельної ділянки та 1/3 ідеальної частини житлового будинку, розірвання спадкового договору, скасування запису про реєстрацію права власності.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 березня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання на 30 березня 2021 року.

30 березня 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 18 травня 2021 року .

18 травня 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 07 червня 2021 року.

07 червня 2021 розгляд справи відкладено на підставі клопотання відповідача ОСОБА_2 на 17 серпня 2021 року.

12 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до суду клопотання про відкладення розгляду на два місяці у зв`язку з можливістю мирного врегулювання спору між сторонами.

Протокольною ухвалою від 17 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 19 жовтня 2021 року.

19 жовтня 2021 року в судове засідання з`явились всі учасники справи, а також їх представники, розгляд справи відкладено на 24 листопада 2021 року з метою надання сторонам додаткового часу для мирного врегулювання спору.

23 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до суду клопотання про відкладення розгляду з огляду на можливість мирного врегулювання даного спору.

24 листопада 2021 року розгляд справи відкладено 23 грудня 2021 року.

23 грудня 2021 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою її представника. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були присутні в судовому засіданні, розгляд справи відкладено на 08 лютого 2022 року.

08 лютого 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 21 лютого 2022 року.

21 лютого 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у іншому судовому засіданні, розгляд справи відкладено на 15 березня 2022 року.

Протокольною ухвалою від 15 березня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 14 квітня 2022 року.

14 квітня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до суду клопотання про відкладення розгляду на кінець травня-червень 2022 року, з огляду на можливість мирного врегулювання даного спору, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено 26 травня 2022 року.

26 травня 2022 року ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні пояснила суду, що її представник не може з`явитись в судове засідання у зв`язку з хворобою.

Крім того, 26 травня 2022 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на лікуванні, розгляд справи відкладено 23 червня 2022 року.

23 червня 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, судом постановлена ухвала про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду підставою постановлення якої є вчинення позивачкою дій, спрямованих на безпідставне затягування позивачем розгляду справи, систематичне подання клопотань про відкладення розгляду справи, що свідчить про зловживання позивачкою своїми процесуальними правами.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених законодавчих норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (пункти 3 та 4 частини другої статті 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

При цьому наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2021 року в справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20).

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт подання клопотання не є підставою для відкладення розгляду справи, відтак перевіривши доводи клопотання, встановивши відсутність поважних для його задоволення, суд наділений правом відмовити у його задоволенні та продовжити розгляд справи.

Вважаючи систематичне подання клопотань про відкладення розгляду справи зловживанням процесуальними правами, суд може залишити таке клопотання без розгляду, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

З огляду на те, що систематичне подання клопотань про відкладення розгляду справи може розцінюватися як зловживання процесуальними правами, якщо такі клопотання спрямовані на затягування розгляду справи та не містять поважних причин для їх задоволення, колегія суддів, враховуючи те, що судові засідання в даній справі відкладалися не тільки у зв`язку з неявкою позивача та її представника у зв`язку з поданням ними клопотань про відкладення розгляду справи, а в тому числі і за клопотанням відповідача, його представника, які судом задовольнялись, враховуючи те, що судові засідання відкладалися з інших незалежних від позивача причин, враховуючи неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням сторін врегулювати спір мирним шляхом з метою укладення мирової угоди, які судом також задовольнялись, а також з огляду на те, що суд першої інстанції такі клопотання задовольняв, розгляд справи відкладав, не визнавав такі клопотання безпідставними та необгрунтованими, колегія суддів вважає, що зазначені в оскаржуваній ухвалі дії позивача не можуть бути підставою для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , її представник неодноразово з`являлися в судові засідання, що свідчить про інтерес позивачки до розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_1 звернулася з позовом 05 березня 2021 року, оскаржувана ухвала постановлена судом 23 червня 2022 року, тобто, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду більш ніж через один рік і два місяці.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 29.12.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк