РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

учасники справи:

позивач - не з`явився

відповідач - не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , 1973 року народження, такою, що втратила право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником зазначеної квартири, в такій окрім нього зареєстровані діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 та колишня дружина відповідач ОСОБА_2 . Однак колишня дружина, яка зареєстрована у вказаному житлі, в даній квартирі не проживає з лютого 2019 року, має іншу сім`ю, обов`язків по утриманню житла не несе, а постійно мешкає з чоловіком з яким уклала шлюб в Швейцарії. Зазначив, що реєстрація відповідача в даній квартирі порушує його права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 21.03.2022 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11.00 год. 29.04.2022 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29.04.2022 року заяву позивача ОСОБА_1 - задоволено. Долучено до матеріалів справи копію рішення Франківського районного суду м.Львова від 27.03.2019 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.00 год. 14.06.2022 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 15.09.2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Державної прикордонної служби України (01601, м.Київ, вул.Володимирська, 26) інформацію про перетин фізичною особою громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України у період з 01.03.2019 року до 15.09.2022 року включно..

20.12.2022 року в судове засідання позивач не з`явився, при цьому подав заяву, в якій просив проводити розгляд за його відсутності, зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судові засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.12.2001 року.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2001 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЛКП «Навколо базару» №3328 від 20.09.2017 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб: позивач ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_7 , їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно даних ЛКП «Навколо базару» від 08.05.2019 року, 07.06.2019 року, 22.08.2019 року, 01.10.2020 року, 21.11.2020 року, 29.12.2020 року та 10.03.2022 року відповідач ОСОБА_7 за вищевказаною адресою не проживає з 24.02.2019 року.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27.03.2019 року розірвано в судовому порядку, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.11.2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 29.11.2019 року зареєстрували шлюб у Шевченківському районному у м.Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м.Києві та після одруження відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Судом також безспірно встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_7 ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, вона не користувалася таким та не приймала участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

При цьому, як вбачається із відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка надійшла 06.12.2022 року на запит суду, ОСОБА_11 з 19.12.2019 року по 25.02.2022 року систематично перетинає кордон України як на виїзд так і в`їзд.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_7 відсутня за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_2 і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування будинком, тому ОСОБА_7 слід визнати такою, що втратила право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву проперегляд заочногорішення можебути поданопротягом тридцятиднів здня йогопроголошення. Учасниксправи,якому повнезаочне рішеннясуду небуло врученеу деньйого проголошення,має правона поновленняпропущеного строкуна поданнязаяви пройого перегляд-якщо таказаява поданапротягом двадцятиднів здня врученняйому повногозаочного рішеннясуду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний рішення складено 22.12.2022 року.

Суддя Х.В.Гладишева