РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/961/17

Провадження № 22-ц/4815/1099/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Майданіка В. В.

секретар судового засідання - Крижов В. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрон»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 червня 2022 року у складі судді Жуковської Ю. Ю., ухвалене в м. Дубно Рівненської області о 16 годині 15 хвилин, повний текст рішення складено 11 липня 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що що від злочинних дій ОСОБА_3 загинув їх батько ОСОБА_4 , в результаті чого їм завдана тяжка психологічна травма, спричинена значна моральна та матеріальна шкода. Батько був ще молодим, допомагав дітям матеріально та морально, а після його смерті повністю змінено хід життя. Через передчасну смерть батька вся родина пережила великий стрес, адже втрата непоправна. Матеріальна шкода складається із витрат на лікування і поховання батька в сумі 31979,12 грн., а також батькові встановлено пам`ятник вартістю 25000 грн. та на 1500 грн. пошкоджено велосипед «Україна». Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Власником джерела підвищеної небезпеки, тобто автомобіля ВАЗ21114, державний знак НОМЕР_1 , яким вчинено ДТП, в результаті якого загинув ОСОБА_4 , є ТОВ «Агрон», а ОСОБА_3 станом на момент скоєння ДТП працював на посаді директора Філії №9 ТОВ «Агрон». Просили суд спочатку солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ «Агрон», а потім лише з ТОВ «Агрон» на їх користь по 300 000 грн. моральної шкоди кожному, 5 579,12 грн. матеріальної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн..

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 червня 2022 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах матеріальну шкоду в розмірі 48 647 гривень 51 копійку. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» на користь ОСОБА_1 250 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» на користь ОСОБА_2 250 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 421 гривню.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди вмотивоване передбаченим законом обов`язком особи, яка завдала шкоди смертю потерпілого, відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, відшкодувати ці витрати, та обґрунтована належними і достовірними доказами того, що позивачами у справі було понесено витрати на поховання батька, який загинув внаслідок винних дій працівника відповідача при виконанні тим службових обов`язків, у зв`язку з чим відповідальність за шкоду згідно положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, несе роботодавець, в даному випадку ТОВ «Агрон».

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди вмотивоване положеннями ст. 1167, 1168 ЦК України, яка встановлює, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, чоловікові, дітям цієї особи, та особам, що проживали з нею однією сім`єю.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрон» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про доведеність факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ «Агрон» на момент скоєння ДТП. Пояснює, що суду було надано копію розпорядження від 06.05.2015 року № 75 про відсторонення ОСОБА_3 від виконання службових обов`язків директора філії № 9 ТОВ «Агрон», копію вироку Дубенського міськрайонного суду від 29.01.2014 року, копію ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 26.06.2014 року, копію Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «Агрон», які є доказом того, що ОСОБА_3 при скоєнні ДТП не керував джерелом підвищеної небезпеки в силу виконання своїх службових обов`язків. Стверджує, що останній самовільно, без дозволу, неправомірно скористався джерелом підвищеної небезпеки в особистих цілях, що вважається неправомірним заволодінням, а тому саме на нього покладається обов`язок відшкодувати шкоду згідно ст. 1187 ЦК України. Наполягає на відсутності будь-яких доказів, які свідчили б про те, що ТОВ «Агрон» надав право ОСОБА_3 виконувати обов`язки директора філії у п`ятницю 26.06.2015 року після закінчення робочого дня, тобто, після 18 години, у період з 22:00 до 22:30 у стані алкогольного сп`яніння. Стверджує, що оскільки відповідач ОСОБА_3 керував транспортним засобом, яке належить ТОВ «Агрон», та скоїв ДТП, що потягнуло смерть особи, не у зв`язку із виконанням своїх службових обов`язків, неправомірно скориставшись джерелом підвищеної небезпеки особистих цілях, саме він є відповідальним за завдану шкоду. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19.03.2021 року ОСОБА_3 , будучи засудженим 29.11.2014 вироком Дубенського міськрайонного судом Рівненської області за ч. 2 ст. 368 КК України на шлях виправлення не став, а під час випробувального терміну вчинив тяжкий злочин. Так судом встановлено, що 26.06.2015 в період часу з 22 год. 00 хв. до 22 год. 30 хв., ОСОБА_3 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Шевченка в с. Варковичі Дубенського району Рівненської області, рухаючись зі сторони центру с. Варковичі у напрямку автодороги Київ-Чоп, зі швидкістю 60 км/год, поблизу господарства №27 по вул. Шевченка проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог пунктів 10.1 та 34.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету України від 10.10.2001, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яку перетинати заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху та рухаючись по лівій зустрічній смузі допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався по вулиці Шевченка у зустрічному напрямку по правій смузі руху зі сторони автодороги Київ-Чоп у напрямку центру с. Варковичі. ОСОБА_3 внаслідок вчинених протиправних дій під час керування транспортним засобом з порушенням п. 10.1 та 34.1 правил дорожнього руху, створив небезпечно-аварійну обстановку, внаслідок якої не мав технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом застосування екстреного гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у медичному закладі, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Засуджено ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 (три) роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання засудженому частково приєднано не відбуту міру покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2014 за ч. 2 ст. 368 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, наділенні владними та організаційно-розпорядчими функціями та займати посади в органах державної влади або органах місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки, з конфіскацією всього належного йому майна, та остаточно призначено покарання засудженому у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки та позбавленням права обіймати посади, наділенні владними та організаційно-розпорядчими функціями та займати посади в органах державної влади або органах місцевого самоврядування на строк 3 роки.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» та обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 46 093 гривні 81 копійка. Також суд розпорядився речовими доказами: автомобіль марки «ВАЗ 21114» 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернуто товариству з обмеженою відповідальністю «Агрон», а велосипед темно-зеленого кольору - потерпілому ОСОБА_1 ..

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2021 року вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19.03.2021 в частині вирішення цивільного позову потерпілих скасовано та призначено новий розгляд цивільного позову потерпілих в порядку цивільного судочинства у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду, в решті вирок залишено без зміни.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц та дублюється у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №233/1210/17, від 05 лютого 2021 року у справі №640/17130/17.

Шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі №6-108цс13, підтриманим у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 373/1773/18-ц, від 20.11.2019 у справі № 501/2298/16-ц, від 05.09.2018 у справі № 534/872/16-ц.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18).

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Аргон» заперечує той факт, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої помер батько позивачів ОСОБА_4 , була скоєна з вини ОСОБА_3 , під час виконання ним службових обов`язків, посилаючись на те, що останній керував транспортним засобом поза межами робочого часу, в стані алкогольного сп`яніння, неправомірно скориставшись джерелом підвищеної небезпеки особистих цілях, а тому саме він є відповідальним за завдану шкоду.

Такі доводи апелянта колегія суддів оцінює критично.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3369579, що діяв з 31.07.2014 року до 30.07.2015 року, страхувальником ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «Агрон».

Відповідно до наказу генерального директора ТОВ «Агрон» ОСОБА_6 від 03.11.2014 №86-к ОСОБА_3 03 листопада 2014 року призначено на посаду директора Філії №9 ТОВ «Агрон» та наказом №65/1-К від 01.07.2015 ОСОБА_3 звільнено з посади.

Згідно розпорядження №75 від 06.05.2015 «Про відсторонення ОСОБА_3 », у зв`язку із отриманням повідомлення Дубенського міжрайонного відділу КВІ щодо притягнення директора філії №9 ТОВ «Агрон» ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за службовий злочин і призначенням йому покарання у вигляді позбавлення права займати посади пов`язані з організаційно-розпорядчою діяльністю, зобов`язано відсторонити від виконання службових обов`язків директора Філії № 9 ТОВ «Агрон» ОСОБА_3 з 06 травня 2015 року до з`ясування обставин та отримання копії вироку суду, яким його було притягнуто до кримінальної відповідальності (а.с.143 т.1).

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.01.2014 ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.368 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади наділені владними та організаційно розпорядчими функціями та займатись такою діяльністю в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування строком на три роки з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробовуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26.06.2014 вирок змінено та виключено частину вироку про конфіскацію всього особистого майна засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . В решті вирок залишено без змін. При цьому інформації, коли ж ТОВ «Агрон» отримало копію вироку, що набрав законної сили 26.06.2014, що став підставою для відсторонення ОСОБА_3 аж 06.05.2015, та до якого саме часу був відсторонений ОСОБА_3 , суду не надано.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «Агрон», затверджених генеральним директором ОСОБА_6 , визначено початок робочого дня - 09-00; закінчення робочого дня - 18-00; у п`ятницю закінчення робочого дня - 18-00. Порушення даного режиму роботи є порушенням трудової дисципліни і піддається дисциплінарним стягненням. Разом з тим, для окремих працівників умовами трудового договору (контракту) може бути передбачений інший режим роботи. Робота у вихідний день може компенсуватись за погодженням сторін наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі (розділ V.Робочий час і його використання).

Окрім того, судом першої інстанції були допитані свідки, які показали, що ОСОБА_3 на службовому автомобілі їздив на нараду директорів ТОВ «Агрон» в іншу область і повернувся зранку в день ДТП 26.06.2015 року, після чого працював і не мав дня відпочинку. Свідок, який на час подій був підлеглим ОСОБА_3 , показав, що той працював директором Філії №9 ТОВ «Агрон», при цьому йому станом на 26.06.2015 року нічого про відсторонення керівника ОСОБА_3 не було відомо.

Показання свідків не спростовані відповідачем ТОВ «Агрон» ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

Відхиляючи ці доводи апеляційної скарги, суд бере до уваги, що до дня ДТП, внаслідок якого загинув батько позивачів, ОСОБА_3 працював згідно робочого графіку та в його розпорядженні знаходився службовий автомобіль ТОВ «Агрон», що, у разі відсторонення від роботи, було б неможливим.

Суд також враховує відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ТОВ «Агрон» застосовувало до ОСОБА_3 заходи дисциплінарного впливу з приводу порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку або заявляло до правоохоронних органів про зникнення службового автомобіля, якщо той був взятий неправомірно відстороненим від роботи працівником.

Встановлені обставини справи у сукупності із нормами, що їх регулюють, дають суду підстави для висновку про те, що відповідальність за шкоду, завдану позивачам смертю їхнього батька внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, покладається не на ОСОБА_3 як водія транспортного засобу, а на ТОВ «Агрон» як роботодавця останнього з огляду на те, що подія сталася під час виконання ОСОБА_3 , службових обов`язків.

Вирішуючи питання про розмір матеріального відшкодування, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дав обґрунтовану оцінку наданим доказам на підтвердження понесених позивачами витрат. Так, у матеріалах справи наявні копії медичних довідок та виписки із історії хвороби ОСОБА_4 про надання йому під час лікування медичних препаратів та процедур, які вказують на понесення витрат на лікування потерпілого. Матеріальна шкода на придбання необхідних медичних препаратів, а також для поховання, що підтверджена документально, становить 26 647,51 грн.; витрати на пам`ятник становлять 22000 грн., що підтверджено накладною №67 від 23.06.2017 року.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Визначений місцевим судом розмір морального відшкодування в сумі по 250 000 грн. кожному позивачу на думку апеляційного суду, попри те, що не компенсує душевні страждання останніх у зв`язку із втратою батька, які тривають та будуть тривати протягом усього життя позивачів, і таке становище є невідновним, все ж є справедливим відшкодуванням у даному випадку.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Майданік В. В.