Справа № 274/5198/21 Провадження № 2/0274/378/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.22 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Рудич М.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3 , представником якої є ОСОБА_4 ,
проподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить поділити майно, що знаходиться у його та ОСОБА_3 спільній сумісній власності, а саме: телевізор Samsung UE43RU7172, розміром екрану 43 дюйми по діагоналі вартістю 13 697,00 грн. із пристроєм для настінного кріплення телевізора вартістю 456,00 грн. та дві батарейки до пульту цього телевізору вартість 8,00 грн. кожна, загальною вартістю 14 169,00 грн. шляхом стягнення на його користь грошових коштів у загальній сумі 7 084,50 грн. в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного майна.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі придбали майно, яке стосується спору, а відтак воно є їхньою спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу між ними це майно залишилось у квартирі ОСОБА_3 , вона продовжує ним володіти та користуватись та відмовляється добровільно відшкодувати ОСОБА_1 половину вартості майна.

ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом вже вирішувався спір між нею (за її позовом) та ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна - автомобіля, під час якого ОСОБА_1 будь-яких претензій щодо поділу майна, яке стосується спору, не пред`являв, з зустрічним позовом не звертався. ОСОБА_1 не подав доказів, що майно, яке стосується спору, придбано у шлюбі з нею, і що воно знаходиться у неї, також не подав доказів щодо дійсної вартості цього майна.

Судом з`ясовано, що 05.09.2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.09.2020 р. у справі № 274/5102/20, яке набрало законної сили, що підтверджується копією цього рішення (а. с 7 - 8).

15.12.2019 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали телевізор марки "Samsung", модель UE43RU7172, кронштейн для телевізора марки ElectricLight, модель KB-900MF, та батарейки типу "ААА" марки Kodak Extra Heavy Duty загальною вартістю 13 758,00 грн., що підтверджується чеком від 15.12.2019 р. мазанину "Кнопка" (а. с. 9), а також показаннями ОСОБА_1 , допитаного як свідок, та свідка ОСОБА_6 , та письмовими поясненнями від 26.12.2022 р. ОСОБА_7 .

Так, допитаний як свідок ОСОБА_1 дав показання про те, що телевізор купували в магазині "Кнопка" за 14 000,00 грн. Домовились з дружиною, що потрібно дозбирати кошти і купити телевізор для дитини. Невистачало 2000,00 грн., позичили в її брата. Коли вона і він отримали зарплати, повернути її брату 2 000,00 грн. Телевізор був встановлений в квартирі по АДРЕСА_1 на кронштейні. Він сам прикручував. Телевізор залишився, як він пішов. Там і висить досі, бачив коли по "Скайпу" розмовляв із сином. Він погоджується, що вартість телевізора така як в чекові -13 758,00 грн. Він, дружина і син купували телевізор.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що телевізор купував ОСОБА_1 , у нього є лише чек. Він говорив, що збирають кошти на телевізор, ходили придивлялись, він та дружина. Позичали кошти, невелику суму, у брата ОСОБА_3 . Вона (свідок) з чоловіком приходили дивитись на телевізор. Чорний, до метра, висів в спальні. Вони приходили, коли ОСОБА_1 впав, перебував у корсеті, йому заборонили вставати. На день народження дитини приходили. Коли ОСОБА_3 розійшлися, вони не приходили Дитина говорила, що є телевізор і зараз.

У письмових поясненнях від 26.12.2022 р. ОСОБА_7 зазначено, що, зокрема, він, перебуваючи у гостях подружжя ОСОБА_3 у квартирі, де вони на той час проживали разом, особисто бачив телевізор, закріплений на стіні спальної кімнати. Під час спілкування з ОСОБА_1 останній розповів йому, що працював на будівництві, за виконану роботу отримав грошову винагороду, які він витрати на купівлю телевізора та кріплення до нього (а. с. 74).

За таких обставин Суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_1 не подав доказів, що майно, яке стосується спору, придбано у шлюбі з нею, і що воно знаходиться у неї.

Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Так, згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що майно, яке стосується спору, не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а відтак Суд вважає, що це майно є їхньою спільною сумісною власністю.

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на майно, яке стосується спору, є різними, а відтак Суд виходить з того, що ці частки є рівними.

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно зі статтею 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З наведених норм законодавства України випливає, що майно, щодо якого виник спір, може бути як поділено у рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , так з нього може бути виділено у власність одного з них його неподільну частину за умови, що інший згоден отримати грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки цієї частини майна, при цьому така компенсація може бути присуджена Судом.

Таким чином можливим способом поділу майна, яке стосується спору, є присудження ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 його частки, на що він згоден і про що просить у позовній заяві, та визнання права власності на цю 1/2 частку майна за ОСОБА_3 .

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям (колишнім подружжям), а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (http://reestr.court.gov.ua/Review/92065790, https://reyestr.court.gov.ua/Review/92270499).

ОСОБА_1 не подав доказів, на підставі яких можна встановити дійсну вартість майна, яке стосується спору, на час розгляду справи.

Наданий ним доказ - чек від 15.12.2019 р. мазанину "Кнопка", містить відомості про вартість майна, яке стосується спору, станом на 15.12.2019 р. - 13 758,00 грн. (а. с. 9).

Цю вартість, а не 14 169,00 грн., як зазначено у позовній заяві, під час розгляду справи визнав ОСОБА_1 (після звернення між судовими засіданнями до зазначеного магазину з приводу роз`яснення змісту чека), у зв`язку з чим він разом з представником просять Суд виходити саме з цієї вартості майна.

Після початку збройної агресії російської федерації проти України - 24.02.2022 р., в Україні значно підвищилася інфляція, тобто суттєво зросли ціни, що, на думку Суду, не потребує доведення, оскільки відповідна інформація є у відкритих джерелах та є загальновідомою, а відтак є підстави вважати, що вартість майна, яке стосується спору, на момент розгляду справи не зменшилась, або навіть збільшилась порівняно з вартістю, яка існувала на день його купівлі.

Крім того, ОСОБА_3 не подала будь-яких доказів, які б спростовували або хоча б ставили під сумнів те, що вартість майна, яке стосується спору, на момент розгляд справи є меншою, ніж 13 758,00 грн.

За таких обставин Суд вважає можливим виходити з того, що вартість майна, яке стосується спору, на момент розгляд справи, становить 13 758,00 грн.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Посилання ОСОБА_3 на те, що судом вже вирішувався спір між нею (за її позовом) та ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна - автомобіля, під час якого ОСОБА_1 будь-яких претензій щодо поділу майна, яке стосується спору, не пред`являв, з зустрічним позовом не звертався, не має значення для розгляду справи, оскільки ці обставини не позбавляють ОСОБА_1 права звернутись з окремим позовом про поділ майна на загальних підставах (у загальному порядку).

На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню грошові кошти у розмірі 881,66 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Поділити майно, що знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: телевізор марки "Samsung", модель UE43RU7172, кронштейн для телевізора марки ElectricLight, модель KB-900MF, та батарейки типу "ААА" марки Kodak Extra Heavy Duty загальною вартістю 13 758,00 грн., та:

- визнати право власності на 1/2 частку цього майна, належну ОСОБА_1 , за ОСОБА_3 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 як грошову компенсацію вартості 1/2 частки цього майна грошові кошти у розмірі 6 879,00 грн.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 881,66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут

Повне рішення складено 02.01.2023 р.