Номер провадження: 22-ц/813/7217/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», по якому просила суд: стягнути з відповідача на користь позивача 170028,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за заподіяну шкоду смертю потерпілого, що належить дружині загиблого.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 28.01.2020 року у місті Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «HONDA CR-V», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер. Позивач дружина загиблого. У зв`язку із його смертю позивачці спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилась у втраті годувальника. Вона звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 18 892,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою; 30 442,73 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання; 170 028,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із втратою позивачем годувальника. Страхова компанія здійснила виплати, крім страхового відшкодування, як грошову компенсацію за заподіяну шкоду смертю потерпілого, що належить дружині загиблого. Листом ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» повідомлено, що страхова компанія не має підстав для виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, що належить дружині загиблого, спираючись на те, що відповідачу для прийняття рішення щодо розміру страхової виплати необхідно:

-довідку про доходи ОСОБА_3 за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік;

-довідку Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку зі втратою годувальника з зазначенням розміру пенсії;

- рішення суду про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у ОСОБА_3 .

Оскільки, таке рішення страховика суперечить вимогам чинного законодавства України, то позивачем прийнято рішення звернутися в суд за захистом своїх порушених прав та інтересів.

З урахуванням того, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки є інвалідом 3 групи з 06.05.2009 року. На час смерті ОСОБА_3 працював неофіційно охоронцем в навчальному закладі та отримував заробітну плату в розмірі 6000 гривень та отримував пенсію за віком, згідно чого можна дійти виноску, що дохід загиблого чоловіка був більшим ніж у його непрацездатної дружини

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 02.06.2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу позивач вказує, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення допустив численні порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому вказує, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи, оскільки, ОСОБА_1 мала право на утримання від свого чоловіка ОСОБА_3 , що, відповідно до ст. 1200 ЦК України дає їй право на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент своєї смерті ОСОБА_3 офіційно був безробітнім, проте наявність у особи статусу безробітнього не свідчить про відсутність у нього крім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення».

Згадана судом першої інстанції в рішенні стаття 75 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа має право на отримання страхового відшкодування, а містить умови, за яких один з подружжя має право на отримання аліментів від другого за час життя, що жодним чином не відноситься до предмету даного спору.

Також апелянт наголошує, що ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» самоусунулось від виконання покладеного на нього обов`язку щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування та безпідставно покладає цей обов`язок на потерпілого.

Вказує, що чинним законодавством не встановлено такої підстави для невиплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, як не доказування факту утримання.

На підставі ст.1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

06 вересня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до якої відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших коштів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Наголошує, що позивачем не надано до суду жодних доказів, що свідчать про перебування позивача на утриманні свого чоловіка та її потреби у матеріальній допомозі.

Матеріали справи не містять довідки про доходи загиблого за останні дванадцять місяців до ДТП, що унеможливлює встановлення обставини наявності таких доходів останнього та можливості утримання померлим своєї дружини.

Доводи позову, що потерпілий не мав офіційних доходів, тому позивач не змогла надати довідку про доходи потерпілого (чоловіка) страховику, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені доводи не можуть підтверджувати обставин перебування позивача на утриманні свого чоловіка.

Крім цього відповідач наголошує, що максимально-гранична сума ліміту страхового відшкодування, що може бути стягнута становить 150 665,30 гривень, що разом з відшкодованою у позасудовому порядку сумою 49 334,70 складає ліміт відповідальності страховика - 200 000 гривень.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.08.2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи.

15 листопада 2022 року справу було призначено до розгляду.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що свідчить актовий запис № 1124, здійснений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.01.2020 року приблизно об 17.50 годин на проїзній частині вул. Корнюшина в м. Одеса напроти будинку 21, 5-Заводська зі сторони вул. Балківська в напрямку 1-Пригородна в м. Одеса водій автомобіля HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухаючись по пішохідному тротуару праворуч впав на проїзну частину автодороги з права на ліво.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 загинув на місці пригоди.

Постановою СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 20.03.2020 року закрито кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 29.01.2020 року, в зв`язку з відсутності в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України, українця, складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 , дружина померлого є інвалідом 3 групи, яка проживала з ОСОБА_3 (без реєстрації місця проживання) на день смерті в квартирі АДРЕСА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з повідомленням про дорожно-транспортну пригоду (поліс ОСЦПВВНТЗ 198330471, діючий станом на 28.01.2020 року). Серед заявлених до відшкодування вимог, містились: 18 892,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою; 30 442,73 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання; 170 028,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із втратою ОСОБА_1 годувальника.

Як зазначають учасники справи, страхова компанія здійснила ій відшкодування в розмірі: 18 892,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою; 30 442,73 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання;

ПрАТ "УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» також повідомило, що страхова компанія не має підстав для виплати страхового відшкодування пов`язане із втратою годувальника, що належить дружині загиблого, спираючись на те, що Відповідачу для прийняття рішення щодо розміру страхової виплати необхідно:

-довідку про доходи ОСОБА_3 за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік;

-довідку Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку зі втратою годувальника з зазначенням розміру пенсії;

- рішення суду про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у ОСОБА_3 .

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

За змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

У постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20).

Відповідно до п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами та доповненнями непрцездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 27 Закону встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

З аналізу підпункту «е» пункту 35.2 статті 35 Закону вбачається, що на заявника покладено обов`язок у разі вимоги про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника надати документи, перелік яких є безальтернативним і вичерпним.

Зокрема заявник повинен надати документ, що підтверджує перебування на утриманні потерпілого; документ, що підтверджує доходи потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік; документ, що підтверджує розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Для встановлення перебування особи на утриманні визначальним є дослідження розміру та періодичності доходів заявника та потерпілого, на час ДТП та смерті останнього.

Суд має порівняти розміри цих доходів, а вирішення питання про перебування позивача на утриманні залежить від співвідношення розмірів допомоги, яку вона отримувала від померлого чоловіка та інших одержуваних нею доходів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , дружина померлого є інвалідом 3 групи, яка проживала з ОСОБА_3 (без реєстрації місця проживання) на день смерті в квартирі АДРЕСА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» з повідомленням про дорожно-транспортну пригоду (поліс ОСЦПВВНТЗ 198330471, діючий станом на 28.01.2020 року).

Як зазначають учасники справи, страхова компанія здійснила позивачу відшкодування в розмірі: 18 892,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою; 30 442,73 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання;

З відомостей головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а саме: довідки за формою ОК-5, вбачається, що ОСОБА_3 у 2019 році заробітну плату не отримував. Крім того, надана довідка про отримання ним пенсії за віком з січня по червень 2019 року в розмірі 1497 гривень, з липня 2019 року по листопада 2019 року в розмірі 1564 гривень, за грудень 2019 та січень 2020 року 1638 гривень, а всього 20 078 гривень.

Також, матеріали справи містять довідку про отримання пенсії за віком ОСОБА_1 з січня 2019 року по листопад 2019 року в розмірі 1680,25 гривень та у грудні 2019 року в розмірі 2873,40 гривен. )В тому числі оплата по перерахунку 873.40 гривень з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року) , а всього 23566,32 гривень.

Отже, розмір пенсії ОСОБА_1 у 2019 році був більше за розмір ії померлого чоловіка ОСОБА_3

ПрАТ "УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» також повідомило, що страхова компанія не має підстав для виплати страхового відшкодування пов`язане із втратою годувальника, що належить дружині загиблого, спираючись на те, що Відповідачу для прийняття рішення щодо розміру страхової виплати необхідно:

-довідку про доходи ОСОБА_3 за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік;

-довідку Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку зі втратою годувальника з зазначенням розміру пенсії;

- рішення суду про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у ОСОБА_3 .

Підтвердження того, що позивач надавала страховику документи, що підтверджують дохід потерпілого за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік матеріали справи не містять.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до страховика з заявою про страхове відшкодування, у зв`язку з втратою годувальника, не надала всіх, передбачених Законом документів, на підставі яких можна встановити, що позивач на час ДТП та смерті сина перебувала на утриманні останнього.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, дійшов обгрунтованого висновку про відстуність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування на утримання.

Таким чином, наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін