ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року

м. Харків

справа № 643/20827/19

провадження № 22ц/818/2025/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

відповідач ОСОБА_1

треті особи- ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року ухваленого у складі судді Крівцова Д.А.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ТОВ ОТП «Факторинг Україна» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом про визнання права іпотеки за договором іпотеки № РМ-SME708/165/1/2008 від 08.05.2008 року та звернення стягнення на однокімнатну квартиру загальною площею 31,4 кв. м, житловою площею 17,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі Квартира). в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № СМ- SME708/165/2008 від 08.05.2008 року в розмірі 7054814,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір № СМ- SME708/165/2008, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 220000,00 доларів США строком до 08.05.2018 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у договорі. 08.05.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладений Договір іпотеки № РМ-SME708/165/1/2008 від 08.05.2008 року, предметом якого є Квартира. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов Кредитного договору, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2014 року в справі № 643/10967/13-ц вирішено вимогу про виконання основного зобов`язання. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року задоволено клопотання ліквідатора про включення до складу ліквідаційної маси банкрута майнових активів учасників Повного товариства «Євтушенко і Ко» та включено до ліквідаційної маси банкрута Повного товариства «Євтушенко і Ко» майно учасника ПТ «Євтушенко і Ко» фізичної особи ОСОБА_3 , а саме Квартиру. Отже, іпотечне майно відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства. Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року у справі № 922/2459/14 ухвала господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року у справі № 922/2459/14 скасовані. Позивачу стало відомо, що на даний час Квартира перебуває у власності відповідача. Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Враховуючи положення ст. 23 зазначеного Закону, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи встановлено, що станом на час набуття відповідачкою Квартири остання була вільна від будь-яких обтяжень та прав інших осіб, оскільки запис про іпотеку був припинений на підставі судового рішення. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано будь-яких доказів недобросовісності відповідачки під час придбання Квартири. За таких умов, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 року в справі № 922/2416/17, право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ТОВ ОТП «Факторинг Україна» просить рішення суду скасувати та позов задовольнити. Посилається на незаконність на необґрунтованість висновків суду щодо припинення іпотеки. Зазначає, що суд не вірно витлумачив зміст постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 року в справі № 922/2416/17, якою конкретизовані правові висновки викладені у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14 ц про те, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Наступне скасування такого судового рішення не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав. Передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. Саме з таким позовом ТОВ звернулося до суду, проте суд з порушенням норм матеріального права дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір № СМ- SME 708/165/2008, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 220000,00 доларів США на строк до 08.05.2018 року ( надалі Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання за Кредитним договором 08.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладений Договір іпотеки № РМ-SME708/165/1/2008 від 08.05.2008 року, предметом якого є спірна Квартира ( надалі Договір іпотеки).

Згідно договору про відступлення права вимоги від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступив позивачу права вимоги за вказаними Кредитним договором та Договором іпотеки.

Постановою Господарського суду Харківської області від 08.07.2014 року, ухваленою в справі № 922/2459/14, Повне товариство «Євтушнко і Ко» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року у справі № 922/2459/14, Квартиру включено до ліквідаційної маси банкрута Повного товариства «Євтушнко і Ко» та скасовано заборону на Квартиру, накладену у зв`язку із укладенням вказаного вище Договору іпотеки.

Зазначені дані підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 130819011 від 13.07.2018 року, згідно якої іпотека Квартири припинена 19.12.2014 року на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року, справа № 922/2459/14.

В подальшому постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року в справі № 922/2459/14 вищезазначену ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.09.2014 року скасовано.

Згідно Свідоцтва від 01.10.2014 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Макушевої Н.В. відповідно до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акту про передання права власності на куплене нерухоме майно від 24.09.2014 року і протоколу № 2 про проведення відкритих торгів у формі аукціону Квартира, що раніше належала ОСОБА_3 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2014 року, ОСОБА_4 передав Квартиру у власність відповідачу.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 195489571 від 02.01.2020 року, Квартира належить на праві власності ОСОБА_1 , відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та погоджується з наданою судом оцінкою доказам у справі, зробивши висновок про те, що на час придбання квартири ОСОБА_1 запис про іпотеку Квартири був відсутній через її припинення на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

Спірні правовідносини врегульовані Цивільним Кодеском України та Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Частинами першою та третьою статті 30 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури підприємця ОСОБА_5 ) було передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2343-ХІІ до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2343-ХІІ м айно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Отже, в межах ліквідаційної процедури підлягає продажу все майно банкрута (за винятками, встановленими законом), включаючи майно, яке є предметом застави.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави.

За частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, реалізації предмета застави.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 898-IV (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) іпотека припиняється у разі, зокрема, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Водночас Законом № 898-IV, зокрема його розділом V «Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки», регулюється лише звернення стягнення на предмет іпотеки за ініціативою іпотекодержателя. Так, статтею 39 указаного Закону регулюється реалізація предмета іпотеки у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому постанова суду про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури не є судовим рішенням про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Така постанова не визначає порядку та особливостей продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі. Вони визначаються положеннями Закону № 2343-ХІІ.

Отже, Законом № 2343-ХІІ передбачена реалізація предмета іпотеки незалежно від наявності чи відсутності судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому в межах ліквідаційної процедури застосовуються правила, передбачені зазначеним законом, а не Законом № 898-IV.

За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Законом № 2343-ХІІ не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Відтак у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини першої статті 593 ЦК України.

Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України застава (іпотека) припиняється у разі реалізації предмета застави (іпотеки), а не у зв`язку зі скасуванням обтяження, зокрема обмеження щодо розпорядження майном боржника. При цьому виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку не є підставою для припинення іпотеки, оскільки така підстава не передбачена законом.

З урахуванням положень наведених правових норм судова колегія не може повністю погодитися з висновком суду про, те що на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», станом на час придбання Квартири відповідачкою іпотека була припиненою на підставі судового рішення та запис щодо неї був відсутній в Державному реєстрі Іпотек.

Проте на загальний висновок суду про відмову у задоволені позову таке твердження суду не вплинуло з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно пунктів 7.13 7.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року в справі № 922/2416/17 якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, ані на чинність іпотеки. Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Зазначену норму слід застосовувати разом з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

З огляду на зазначене Великою Палатою зроблено висновок про те, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно ( пункти 9.9, 9.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року в справі № 922/2416/17).

У дійсній справі ТОВ звернулося до суду з належною вимогою про визнання права іпотеки за Договором іпотеки, проте в супереч вимог ст.,ст. 12, 81 ЦПК України не надало жодних доказів наявності обставин, які можуть свідчити про недобросовісність ОСОБА_4 , який набув Квартиру на аукціоні та недобросовісності відповідачки, яка купила Квартиру у останнього.

Обґрунтованим є висновок суду про те, що станом на час придбання Квартири, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень відповідачка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, тому набула право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

За таких умов, судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги зазначеного висновку не спростовують. Тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук