печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 68 017,00 грн., три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 06.08.2019 року по 10.10.2019 року у розмірі 368,97 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.06.2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір позики), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 68 017,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України станом на 05.06.2019 року еквівалентно 2 500,00 доларів США, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався повернути грошові кошти у сумі, еквівалентній 2 500,00 доларів США на момент повернення, у строк до 05.08.2019 року. Отримання відповідачем грошових коштів підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 від 05.06.2019 року, посвідченою Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. за реєстровим № 666. Проте, відповідач у передбачені договором позики строки грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. З метою стягнення з відповідача боргу ОСОБА_1 30.09.2019 року направив ОСОБА_2 вимоги про повернення грошових коштів та про досудове врегулювання спору, які залишилися без реагування. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 05.06.2019 року у розмірі 68 017,00 грн. Крім того, позивач вважає, що він має право на стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 06.08.2019 року по 10.10.2019 року у розмірі 368,97 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.05.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та підготовче засідання у справі призначено на 17.11.2020 року.

В підготовчому засідання було оглянуто оригінал заяви ОСОБА_2 від 05.06.2019 року, яка посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. за реєстровим № 666.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 16.03.2021 року.

16.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Вітровчак О.О. надійшла заява про стягнення судових витрат, в якому остання просила стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. та повідомила, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у справі становить 14 800,00 грн., докази на підтвердження чого буду надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

16.03.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на онлайн навчанні в Національній школі суддів України за місцем роботи та підготовче засідання призначено на 22.06.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2021 року, у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 15.11.2021 року.

22.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій остання просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 68 017,00 грн.; три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 06.08.2019 року по 22.06.2021 року у розмірі 3 835,04 грн.; інфляційні збитки у розмірі 7 849,16 грн. та проценти за користування позикою за період з 06.06.2019 року по 22.06.2021 року відповідно до ст. 1048 ЦК України у розмірі 7 849,16 грн.

26.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи квитанції № ПН2421125 від 22.06.2021 року про сплату судового збору у розмірі 168,70 грн.

15.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів направлення відповідачу повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання.

15.11.2021 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 19.01.2022 року.

19.01.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, в якій останній просив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 09.06.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.08.2022 року.

04.08.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 15.11.2022 року.

15.11.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та судове засідання призначено на 21.12.2022 року.

21.12.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

В судове засідання 21.12.2022 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 21.12.2022 року просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлення останньому копій позовної заяви з додатками та ухвали суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як визначено у ч. ч. 1, 2, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, оскільки копія ухвали суду була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останнього, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що ухвала суду відповідачу вручена.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив відповідач не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Суд встановив, що 05.06.2019 року ОСОБА_2 одержав у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 68 017,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України станом на 05.06.2019 року еквівалентно 2 500,00 доларів США, та зобов`язувався повернути грошові кошти у сумі, еквівалентній 2 500,00 доларів США на момент повернення, у строк до 05.08.2019 року, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 05.06.2019 року, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. за реєстровим № 666 (а. с. 48).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як визначено у ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зміст заяви ОСОБА_2 від 05.06.2019 року, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. за реєстровим № 666, про зобов`язання повернути борг ОСОБА_1 у сумі, еквівалентній 2 500,00 доларів США на момент повернення свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у ній зобов`язання їх повернення.

Відповідач договір позики не оспорював, у тому числі, за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачем не спростована.

В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, договір позики, укладений між сторонами у справі, є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, договір позики, укладений між сторонами у справі, є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

При цьому, відповідачем не надано висновку експерта та не заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на підтвердження того, що складена розписка ним не писалась та не підписувалась. Тобто відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування отримання грошових коштів, а, отже, відсутності підстав для повернення боргу.

Отже, суд вважає, що між позивачем та відповідачем існують правовідносин, які виникли із боргового зобов`язання останнього щодо повернення коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2019 року у справі № 373/2054/16-ц виклала правовий висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Відтак, закон не забороняє укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта та стягнення коштів за невиконання зобов`язань в іноземній валюті.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Отже, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти у сумі, еквівалентній 2 500,00 доларів США на момент повернення, у строк до 05.08.2019 року.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення боргу відповідачу у визначений договором строк, відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 68 017,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 06.08.2019 року по 22.06.2021 року у розмірі 3 835,04 грн.; інфляційні збитки у розмірі 7 849,16 грн. та проценти за користування позикою за період з 06.06.2019 року по 22.06.2021 року відповідно до ст. 1048 ЦК України у розмірі 7 849,16 грн.

Як визначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних є обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за договором позики від 05.06.2019 року за період з 06.08.2019 року по 22.06.2021 року у розмірі 3 835,04 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення втрати від інфляції, то згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17 та постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 638/10417/15-ц.

За таких обставин, правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних збитків у розмірі 7 849,16 грн. відсутні, а позові вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача пеню на підставі ст. 1048 ЦК України за період часу з 06.06.2019 року по 16.04.2021 року у розмірі 13 906,61 грн.

Так, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до Договору позики від 05.06.2019 року, відповідач мав повернути позивачу обумовлену договором суму позики у строк до 05.08.2019 року, тому у межах строку до 05.08.2019 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачу кошти. Починаючи з 06.08.2019 року, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором.

Отже, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку повернення позики.

Ураховуючи викладене, право позикодавця нараховувати проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку повернення позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У зазначених правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивач на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України не має права додатково нарахувати проценти за користування позикою у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за період після настання терміну повернення позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, отже, правові підстави для нарахування відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України відсутні.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 937,10 грн., що підтверджується квитанцією № 23453 від 10.10.2019 року та квитанцією № ПН2421125 від 22.06.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 718,22 грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу (правову) допомогу становлять 14 800,00 грн.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору про надання адвокатських послуг № 484/1 від 29.09.2019 року, укладеного між адвокатом Адвокатським об`єднанням «КУРС-8», в особі керуючого справами Вітровчака В.А. (далі- Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (далі - Замовник); копію Додатку № 1 (Тарифи на надання правової допомоги та адвокатських послуг) до договору про надання адвокатських послуг № 484/1 від 29.09.2019 року; копію рахунку-фактури № СФ-0000280 від 27.09.2019 року на суму 4 400,00 грн.; копію квитанції № (# 11) від 27.09.2019 року на суму 1 000,00 грн. та копію квитанції № (# 1) від 30.09.2019 року на суму 3 400,00 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У частині 3 ст. 141 ЦПК України визначене загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Перевіривши надані представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу - 14 800,00 грн. не є співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг), та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним і не є розумним.

Суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, та з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 8 800,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 253, 256-259, 264, 526, 625, 629, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 206, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 68 017 (шістдесят вісім тисяч сімнадцять) грн. 00 коп. та три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 06.08.2019 року по 22.06.2021 року у розмірі 3 835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн. 04 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 718 (сімсот вісімнадцять) грн. 22 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 8 800 (вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 16.01.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко