КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5048/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу про визнання правовідношення припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПАТ «Енергобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання правовідношень припиненими.

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що між ним та ОСОБА_1 було укладено ряд договорів про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, а саме: 28 липня 2014 року - договір № ДФ-, 22 серпня 2014 року - договір № ДФ-, 28 липня 2014 року - договір № ДФ-, 28 липня 2014 року - договір № ДФ-, 25 листопада 2014 року - договір № ДФ-.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами 26 листопада 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 2314. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартири АДРЕСА_3 .

06 грудня 2014 року укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2647, відповідно до якого основним зобов`язанням було визначено лише договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року № ДФ-.

При цьому ПАТ «Енергобанк» повністю виконано свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором від 25 листопада 2014 року № ДФ-, а саме 03 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» перерахувало всю суму депозитного вкладу на поточний рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежу «повернення депозиту угода № ДФ-».

Отже, зобов`язання за договором поруки також припинились 03 лютого 2015 року, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про іпотеку.

Посилаючись на зазначене, Банк просив суд: визнати правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникло з договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року № ДФ-, припиненим з 03 лютого 2015 року; визнати припиненою з 03 лютого 2015 року іпотеку, що виникла з нотаріально посвідченого договору іпотеки від 26 листопада 2014 року із змінами, внесеними договором про внесення змін від 26 грудня 2014 року до договору іпотеки; зобов`язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти обтяження, накладені 26 листопада 2014 року записами № 10736948 та № 10736772 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та внести записи про припинення іпотеки на нерухоме майно; стягнути з відповідачів пропорційно судові витрати в розмірі 4 800 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 липня 2018 року за клопотанням ПАТ «Енергобанк», замінено неналежного відповідача - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на Київську міську раду (Київську міську державну адміністрацію) в особі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року позовні вимоги ПАТ «Енергобанк» задоволено частково.

Визнано правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли з договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року № ДФ-, припиненими з 03 лютого 2015 року.

Визнано іпотеку, що виникла з договору іпотеки від 26 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л. В. за реєстровим № 2314 із змінами, внесеними договором про внесення змін від 26 грудня 2014 року до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л. В. за реєстровим № 2647, припиненою з 03 лютого 2015 року.

Зазначено, що судове рішення є підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, внесеної записами від 26 листопада 2014 року № 10736948 та № 10736772.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 грн.

Стягнено з Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу на користь ПАТ «Енергобанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Апелянт обґрунтовувала свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апелянтом було зазначено, що у наданій вкладником заяві щодо розірвання договору №ДФ- від 25 листопада 2014 року вказувались умови, при яких таке розірвання є фактично здійсненим, а зобов`язання банку щодо повернення вкладу - виконаним належним чином, а саме, ОСОБА_1 вимагала від банку видати кошти через касу банку або переказати депозитні кошти на рахунки, які відкриті на ім`я вкладника у інших банківських установах, що здійснено не було.

Вказувала, що у спірних правовідносинах сторони договору №ДФ- від 25 листопада 2014 року так і не досягли домовленостей щодо розірвання договору депозиту, оскільки умови ОСОБА_1 щодо порядку такого розірвання не були прийняті зі сторони банку.

01 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Заплішної О.Д. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила у задоволені апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначала, що ПАТ «Енергобанк» належним чином виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 щодо переведення депозиту у формі перерахування суми вкладу на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , та є виконаним на момент перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку.

01 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від представника ПАТ «Енергобанк» Бєлкіна М.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

16 січня 2020 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява про заміну сторони позивача правонаступником.

На підтвердження підстав для правонаступництва ОСОБА_3 надав копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від прав власності від 09 грудня 2019 року, відповідно до пункту 1.1 якого він прийняв у власність майнові права щодо нерухомого майна.

Київським апеляційним судом у задоволені заяви про заміну сторони позивача правонаступником та у залученні ОСОБА_3 як третьої особи відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Енергобанк» скасовано та ухвалено у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4800 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права та інтереси, подав через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду мфста Києва від 12 листопада 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На виконання постанови Верховного Суду від 08 грудня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року було частково задоволено клопотання ОСОБА_3 , подане представником ОСОБА_4 , про заміну сторони позивача правонаступником. Залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_3 в якості третьої особи без самостійних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підтримав викладені у апеляційній скарзі доводи, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник ОСОБА_3 , адвокат Шевцов А.В. до суду апеляційної інстанції повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується письмовим клопотанням від 21 червня 2022 року і причини неявки судом визнанні не поважними, оскільки підтверджень на участь в іншій справи до суду апеляційної інстанції подано не було.

Представник ПАТ «Енергобанк», представник Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу в судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання та не повідомили суд про наявність поважних причин для відкладення розгляду справи, на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини між позивачем і відповідачем з приводу депозиту припинилися внаслідок належного виконання, тому підлягає припиненню іпотека, якою відповідні зобов`язання були забезпечені, а отже, як вважав суд першої інстанції, позовні вимоги позивача є доведеними і обґрунтованими тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено ряд договорів про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, а саме: №ДФ- від 28 липня 2014 року, №ДФ- від 22 серпня 2014 року, №ДФ- від 28 липня 2014 року, №ДФ- від 28 липня 2014 року, №ДФ- від 25 листопада 2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за цими договорами 26 листопада 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2314.

Так, предметом іпотеки за вказаним договором є квартири за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

26 грудня 2014 року було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 2647, згідно умов якого змінено основне зобов`язання, виконання якого забезпечується іпотекою, а саме, таким основним зобов`язанням було визначено договір №ДФ- від 25 листопада 2014 року.

На підставі договору іпотеки від 26 листопада 2014 року (зі змінами до нього від 26 грудня 2014 року) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи № 10736772 та № 10736948 про державну реєстрацію іпотеки.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Згідно з п. 1.2 договору № ДФ- від 25 листопада 2014 року, Банк зберігає вклад на вкладному рахунку клієнта № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Енергобанк» м. Київ, МФО 300272, та нараховує відсотки за користування вкладом, виходячи з тривалості року 365 (366) календарних днів, за фактичну кількість календарних днів розміщення вкладу на вкладному рахунку клієнта, починаючи від дня, наступного за датою розміщення суми вкладу, до дня, який передує його фактичному поверненню.

Окремо, для обліку нарахованих відсотків банк відкриває клієнту рахунок № НОМЕР_2 згідно із пунктом 1.3 договору.

Як обумовлено сторонами у п. 1.5 договору №ДФ- від 25 листопада 2014 року, нараховані відсотки сплачуються клієнту банком щомісячно та по закінченні терміну дії вкладу, або в день дострокового повернення вкладу згідно умов розділу 3 цього договору шляхом виплати готівкою через касу банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок клієнта, в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, за який здійснювалося нарахування відсотків.

Отже, сторонами обумовлено окремий порядок повернення вкладу та відсотків за ним, а саме: у готівковій формі через касу банку або шляхом безготівкового перерахування вкладу на рахунок клієнта (пункт 1.5) та на спеціальний рахунок для обліку відсотків (пункт 1.3).

03 лютого 2015 ПАТ «Енергобанк» вчинив дії на повернення грошових коштів ОСОБА_1 за договором № ДФ- від 25 листопада 2014 року шляхом їх переказу з депозитного рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , який відповідно до пункту 1.3 договору був відкритий для обліку нарахованих відсотків, з новим призначенням платежу «повернення депозиту, угода ДФ-». Позивач вважав вказаний спосіб виконання зобов`язання належним з огляду на умови статті 1058 Цивільного кодексу України та п. 1.5, пп. 2.3.1 п. 2.3 договору № ДФ- від 25 листопада 2014 року.

Однак, відповідач заперечувала проти надання згоди позивачеві для перерахування коштів на рахунок у банку позивача, який згідно з умовами договору був відкритий для обліку нарахованих відсотків, з якого відповідач не мав можливості зняти депозитні кошти та розпорядитись ними.

Позивачем доказів, які свідчать про досягнення сторонами домовленості щодо порядку виконання договірних зобов`язань банку про повернення вкладу ОСОБА_1 шляхом переказу їх з депозитного рахунку на поточний рахунок у цьому ж банку, суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц висловила правову позицію про те, що банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати.

Крім того, такої ж правової позиції дотримувався і Верховний Суд України. Зокрема, у постанові від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13 зазначено, що згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов`язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Таку ж правову позицію Верховний Суд України висловив у різні періоди, зокрема у постановах від 04 вересня 2013 року у справі № 6-67цс13, від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-544цс16.

Також, у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтвердила про відсутність підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-2861цс15, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-302цс16, а саме висновків про те, що закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Отже, основне зобов`язання щодо повернення коштів вкладнику не може бути припиненим лише шляхом перерахування цих коштів на інший рахунок у цьому ж банку без згоди вкладника, який свої заперечення обґрунтовував відсутністю реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Тому висновок суду першої інстанції про належне виконання ПАТ «Енергобанк» своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо повернення депозиту у формі перерахування суми вкладу на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 є помилковим.

Крім того, відповідач набула право власності на предмет іпотеки відповідно до іпотечного застереження у позасудовому порядку, що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Київ від 19 червня 2017 року у справі №757/3057/17ц за позовом ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності щодо спірних іпотечних квартир. Вказаним рішенням у задоволенні позову було відмовлено.

Набуття права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій.

Зокрема, відповідно до пункту 61 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N1127 від 25 грудня 2015, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, обставини щодо невиконання зобов`язань іпотекодавцем перед іпотекодержателем були предметом перевірки державним реєстратором (нотаріусом) при вчиненні державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за відповідачем.

Частиною 5 статті 12 указаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

ПАТ «Енергобанк» зверталось до адміністративного суду з позовом до державного реєстратора про скасування рішень про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , однак відповідний позов було залишено без розгляду.

Отже, як слідує із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, набула права власності на предмет іпотеки, що є самостійною підставою для припинення іпотеки відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Реєстрація права власності ОСОБА_1 на предмет іпотеки вчинена державним реєстратором (нотаріусом) саме на підставі документів, що підтверджують порушення зобов`язань за договором іпотекодателем, що також спростовує наведені позивачем у позові обставини про належне виконання банком основного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не надав достатніх, належних та допустимих доказів, в розумінні статей 77, 78, 80 Цивільного процесуального кодексу України, на підтвердження своїх позовних вимог, а саме на підтвердження обставин про припинення основного зобов`язання станом на 03 лютого 2015 року саме внаслідок його належного виконання.

Таким чином, відсутні підстави для визнання припиненим правовідношення між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі договору № ДФ- від 25 листопада 2014 року, та укладеного у його забезпечення договору іпотеки від 26 листопада 2014 року (зі змінами від 26 грудня 2014 року) саме внаслідок належного виконання зобов`язань сторонами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 17 указаного закону іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наявність обтяження іпотекою на предмет іпотеки, який перейшов у власність до іпотекодержателя ОСОБА_1 права банку не порушує.

Тому, оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог ПАТ «Енергобанк» про визнання правовідношення між ним та ОСОБА_1 , що виникли з договору № ДФ- про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 25 листопада 2014 року та визнання іпотеки, що виникла з договору іпотеки від 26 листопада 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №2314 із змінами, внесеними договором про внесення змін від 26 грудня 2014 року до договору іпотеки, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим №2647, припиненими з 03 лютого 2015 року підлягають скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання зняти накладені 26 листопада 2014 року записами № 10736948 та № 10736772 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження та внести записи про припинення іпотеки на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення іпотеки, внесеної записами № 10736948 та №10736772 від 26 листопада 2014 року є судове рішення про набуття, припинення чи зміну відповідного права.

Відповідно до частин 2, 3 статті 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Як визначено у частині 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами 2, 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Тому оскаржуване рішення у відповідній частині відповідає закону.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правоскасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок позивача сплачений відповідачем за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4 800 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року в частині задоволення позовних Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4800 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв