Справа № 939/1937/22
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2022 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2022 року до Бородянського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту з майна.

Відповідно до позовної заяви позивач просить суд скасувати арешт зі всього нерухомого майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції Ходорич О.М. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 10307417 від 30 вересня 2010 року; вчинити дії щодо реєстрації припинення зазначеного обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 (номер запису обтяження 10307417).

При цьому, відповідно до позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що арешт на майно позивача був накладений при примусовому виконанні виконавчого листа № 2А від 11 січня 1991 року (стягувач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ; боржник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ), виданого Ленінградським районним судом міста Києва (наразі Святошинський районний суд міста Києва).

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 1, 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого державним виконавцем в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів було накладено арешт на його майно, а тому законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав як сторони виконавчого провадження шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Зазначений висновок підтверджується позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у якій зазначено, що, установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Висновки судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є обґрунтованими, оскільки арешт накладено на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогічний за змістом висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19, а також постановах Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 544/394/18, від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, від 04 листопада 2020 року у справі № 520/7100/19, від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 тощо.

Як вбачається зі змісту позовної заяви в даному випадку між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Позивач, пред`являючи вимоги до Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з майна, посилався на те, що арешт було накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № ВП 5125268, та пов`язаний зі стягненням аліментів на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів доходу. 31 січня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим вважає, що арешт майна може бути знятий лише за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, виконавчий документ за яким закінчено виконавче провадження, та в рамках якого державним виконавцем не здійснено певних дій чи допущена бездіяльність чим порушені права боржника, як власника арештованого майна, то після ухвалення рішення по суті спору судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється виключно за правилами Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судовий рішень» ЦПК України, який визначає порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в ході виконання рішень, у формі звернення до суду зі скаргою, тоді як ОСОБА_1 , пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, у зв`язку з цим не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому належить дійти висновку, що позовна заява на предмет судового контролю за діями/бездіяльністю державного виконавця при виконанні судового рішення в іншій цивільній справі, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачають іншу форму звернення та порядок вирішення, що є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Таким чином, підстави для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту з майна, відсутні, а у відкритті провадженні слід відмовити.

Керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 , про скасування арешту з майна.

Роз`яснити позивачу право звернутися до суду зі скаргою у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Копію ухвали разом з заявою та доданими до неї документами надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

CуддяМ. Герасименко