ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/11959/19

Номер провадження: 22-ц/819/152/22

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і ухвали суду першої інстанції

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про виправлення описки в рішенні Херсонського міського суду Херсонської області від 27.09.2019 року по цивільній справі №766/11959/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, а саме просив суд вважати вірним «Позов задовольнити. Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2019 року в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2019 року та до повноліття дитини на 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття».

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2021 року відмовлено у прийнятті заяви про виправлення описки в рішенні суду від 27.09.2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, застосовуючи при цьому ч.9 ст.10 ЦПК України. Також визнано дії ОСОБА_1 щодо неодноразового звернення до суду з заявою про виправлення однієї й тієї ж описки зловживанням процесуальними правами та застосовано до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у виді попередження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті заяви про виправлення описки на підставі п.2 ч.1ст. 186 ЦПК України, оскільки підстави подання зазначеної заяви відрізняються від підстав, зазначених в раніше поданих ним заявах. Також апелянт посилається на безпідставність застосування судом до нього заходів процесуального примусу у вигляді попередження, оскільки застосування даного заходу передбачено тільки до осіб, які були присутні у судовому засіданні. При цьому судом не проводилися судові засідання, тобто він не був присутнім у судовому засіданні, що унеможливлює застосування до нього такого заходу процесуального примусу як попередження.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі (у даному випадку, керуючись аналогією закону, для відмови у прийнятті заяви про виправлення описки) спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, чи питання, які вже розглянуто і остаточно вирішені судом, оскільки після набрання судовим рішенням законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму вимогу з тих самих підстав.

Вимоги вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, вимоги сторін по справі не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права відмовляти у відкритті провадження у справі чи у прийнятті заяв до розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебувала цивільна справа №766/11959/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.09.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2019 року в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2019 року та до повноліття дитини до 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше п`ятдесяти відсотків прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.48-49).

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про виправлення описки в рішенні суду від 27.09.2019 року, в якій просив після слів «з встановленого судом розміру частини заробітку (доходу) на» виправити «на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно» (т.1 а.с.53).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні зазначеної заяви ОСОБА_1 (т.1 а.с.56).

У квітні 2021 року ОСОБА_1 також звернувся до суду з заявою про виправлення описок та арифметичних помилок у рішенні суду від 27.09.2019 року. В даній заяві ОСОБА_1 просив суд:

- виправити арифметичну помилку в 11 абзаці другої сторінки рішення у справі №766/11959/19, замінивши частину речення «…а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на підставі судового наказу підлягають зменшенню з 1/4 до 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно» на інше «…а тому розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на підставі судового наказу підлягають зменшенню з 1/4 частини (25%) до 1/6 частини (16,5%) всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно»;

- виправити арифметичну помилку в 2 абзаці резолютивної частини рішення у справі №766/11959/19, замінивши частину речення «…в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2019 року та до повноліття дитини до 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше п`ятдесяти відсотків прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно…» на інше «…в розмірі частини (25%) від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2019 року та до повноліття дитини до 1/6 частини (16,5%) від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно…». (т.1 а.с.100-102).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 травня 2021 року також відмовлено у задоволенні даної заяви ОСОБА_1 (т.1 а.с.150).

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з новою заявою про виправлення описки в рішенні суду від 27.09.2019 року, в якій просив суд вважати вірним «Позов задовольнити. Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2019 року в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2019 року та до повноліття дитини на 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття» (т.2 а.с.2-6).

Тобто, як вбачається із змісту поданих ОСОБА_1 до суду заяв, підстави для звернення до суду з вищезазначеними заявами, як і прохальна частина кожної із заяв відрізняються один від одного. Прохальна частина заяви ОСОБА_1 , яка була подана ним у листопаді 2021 року, є відмінною від тих, які були зазначені в заявах, поданих ним у грудні 2019 року і у квітні 2021 року, і які були прийняті та розглянуті судом з постановленням за результатами розгляду відповідного судового рішення.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Відносно визнання судом першої інстанції дій ОСОБА_1 щодо його неодноразового звернення до суду з заявою про виправлення однієї і тієї ж описки зловживанням процесуальними правами та застосування до нього у зв`язку з цим заходів процесуального примусу у виді попередження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною 1 ст.144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Відповідно до ст.145 ЦПК України до учасників судового процесу та інших осіб, присутніх у судовому засіданні, за порушення порядку під час судового засідання або невиконання ними розпоряджень головуючого застосовується попередження, а у разі повторного вчинення зазначених дій - видалення із зали судового засідання.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Колегія суддів не вбачає у діях ОСОБА_1 , які полягали у поданні заяви про виправлення описки в рішенні суду, яким, на його думку, порушено його певні права, зловживання наданими йому правами. Судом першої інстанції зазначено, що подання численних аналогічних за змістом заяв про виправлення описки в рішенні суду порушують права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статей 6,17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

Проте, обставин, які б вказували на те, що дії ОСОБА_1 спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи упродовж розумного строку відсутні. Кожна сторона у справі наділена правом заявляти клопотання, подавати відповідні заяви що стосуються розгляду справи у строки, визначені цивільним процесуальним законодавством.

Оскільки подання ОСОБА_1 заяви про виправлення описки є його правом, передбаченим процесуальним законодавством, і, як вищевстановлено апеляційним судом, така заява ОСОБА_1 не містить ознак повторності, тобто містить інші підстави і прохання, які ще не вирішувались судом, встановлений судом першої інстанції факт подання численних заяв про виправлення описки не свідчить про наявність в діях заявника ознак зловживання процесуальними правами. Тому і правові підстави для накладення на заявника заходу процесуального примусу у виді попередження відсутні.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду, як така, що перешкоджає подальшому розгляду справи та постановлена при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381 382, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С. В. Радченко

Судді: І. В. Вейтас

Г. В. Семиженко