ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8407/14-ц
провадження № 6/753/493/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.

при секретарі Григораш Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача його правонаступником, визнання виконавчих листів такими що не підлягають виконанню, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Просперіті файненшл», акціонерне товариство «УкрСиббанк», Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі № 753/8407/14.

В обґрунтування вимог заяви, заявник посилався на те, що 10 червня 2021 року старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Гусєвою Я.А. було відкрито виконавче провадження № 65700677 по примусовому виконанню виконавчого листа № 753/8407/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 203 048 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2014 року становить 2 337 666 грн.45 коп. Станом на дату подання цієї заяви виконавче провадження № 65700677 не виконано, не закрито, не зупинено. Крім того, 10 червня 2021 року старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Гусєвою Я.А. було відкрито виконавче провадження № 65700882 по примусовому виконанню виконавчого листа № 753/8407/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у сумі 3 654 грн. Станом на дату подання цієї заяви виконавче провадження № 65700677 не виконано, не закрито, не зупинено.

11 листопада 2022 року між АТ «Укрсиббанк» з однієї сторони, та ТОВ «Просперіті Файненшл» з другої сторони, було укладено Договір факторингу № 11-11/2022, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступив, а ТОВ «Просперіті Файненшл» набуло право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року із всіма Додатками, змінами та Додатковими угодами до нього, укладеного між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 . Також, 11 листопада 2022 року, між ТОВ «Просперіті Файненшл`з однієї сторони, та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 , з другої сторони, укладено Договір відступлення права вимоги №11112022/01, відповідно до якого ТОВ «Просперіті Файненшл» відступило, а ОСОБА_1 набув право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту 0 від 21 вересня 2006 року із всіма Додатками, змінами та Додатковими угодами до нього, укладеного між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 . Вважає, що на підставі зазначених договорів набув всіх прав кредитора по Договору про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2006 року із всіма додатками, змінами і додатковими угодами до нього, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 стосовно заборгованості по якому винесено судове рішення від16 грудня 2014 року, видано виконавчі листи від 28 року та відкрито виконавчі провадження.

Звертає увагу суду, що зважаючи на поєднання в одній особі ОСОБА_1 як боржника так і кредитора по Договору про надання споживчого кредиту від 21вересня 2006 року зобов`язання за вказаним кредитним договором є припиненими.

Заявник в судове засідання не з`явився, направив заяву з проханням слухати заяву без його участі, просив заяву задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив наступні правовідносини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 203 048 доларів США 46 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2014 року становить 2 337 666 грн. 45 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у сумі 3 654 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у м. Києві перебувають виконавчі провадження № 65700677 та № 65700882 щодо виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 203 048 доларів США 46 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2014 року становить 2 337 666 грн. 45 коп. та судового збору у сумі 3 654 грн. 00 коп.

Заявник зазначає, що станом на сьогодні виконавче провадження не виконано, не закрито, не зупинено.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Оскільки, відповідно до вимог ст.ст. 512-514 Цивільного Кодексу України, 11.11.2022 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Просперіті файненшл» укладено Договір факторингу № 11-11/2022, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступив, а ТОВ «Просперіті Файненшл» набуло право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року із всіма Додатками, змінами та Додатковими угодами до нього, укладеного між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 , а вподальшому, 11 листопада 2022 року, між ТОВ «Просперіті Файненшл`з однієї сторони, та фізичною особою, громадянином України ОСОБА_1 , з другої сторони, укладено Договір відступлення права вимоги №11112022/01, відповідно до якого ТОВ «Просперіті Файненшл» відступило, а ОСОБА_1 набув право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту 0 від 21 вересня 2006 року із всіма Додатками, змінами та Додатковими угодами до нього, укладеного між АТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 ОСОБА_1 набув статусу нового кредитора за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року із всіма Додатками, змінами та Додатковими угодами до нього.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Оскільки, між ТОВ «Просперіті Файненшл» та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги суд вважає за можливе, допустити заміну відповідної сторони виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закон України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, законодавцем не покладається обов`язок на органи виконавчої служби, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, з`ясовувати питання щодо можливості боржника самостійно у добровільному порядку виконати рішення, на підставі якого може бути відкрито виконавче провадження.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, можна дійти висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві продовжуються виконавчі дії.

Звертаючись до суду з цією заявою, заявник, як на підставу для її задоволення посилається на те, що за домовленістю сторін зобов`язання боржника за кредитним договором припинилось поєднанням боржника і кредитора в одній особі, а тому вважає, що виконавчі листи є такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Доводи сторони заявника про те, що виконавчий документ не підлягає виконанню, оскільки відбулося поєднання особи боржника та кредитора, відхиляються судом з огляду на наступне.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розділом VI ЦПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, у відповідності до норм чинного законодавства, добровільне виконання рішення суду можливе з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин.

Аналіз змісту наведеної норми свідчить про те, що можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню передбачена, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

При цьому, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Крім того, визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, може застосовуватися лише у тих випадках, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Суд має встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Застосування такого способу припинення зобов`язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

З урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчими листами виданими Дарницьким районним судом 29.08.2018 повинно бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Після прийняття рішення Дарнцьким районним судом м. Києва від 16 грудня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору та видачі виконавчих листів на примусове виконання вказаного рішення, зобов`язання відповідача ОСОБА_1 трансформувалось у зобов`язання щодо виконання вказаного судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, саме у грошовій сумі, та яке згідно з чинним законодавством є обов`язковим до виконання у встановленому законом порядку.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження», добровільним виконанням рішення суду вважається погашення заборгованості до надходження виконавчого документа на виконання.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вищевказаний Закон містить вимоги, дотримання яких є обов`язковим для закінчення виконавчого провадження у тих випадках, коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі.

Зміна порядку виконання вже прийнятого судового рішення може відбуватися виключно під контролем суду шляхом винесення останнім відповідної ухвали, а не укладенням цивільно-правової угоди.

При цьому чинне законодавство не забороняє сторонам досягти домовленості щодо припинення зобов`язання після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Сплата боржником боргу чи припинення обов`язку з інших підстав, які відбулись вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на те, що виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу та цивільний процес по справі повинен завершуватись виконанням рішення суду, що набрало законної сили, то домовленості сторін щодо зміни способу виконання або припинення виконання судового рішення повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав, які надають державному виконавцю право закінчити виконавче провадження, до таких випадків, зокрема, належить, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також, суд зауважує, на тому, що у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа, на підставі якої виконавець виносить постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом також враховується, що обов`язок боржника перед стягувачем був наявний на дату видачі виконавчих листів.

Таким чином, виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, посилання заявника на поєднання в одній особі стягувача та боржника, не є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню та не є іншою причиною в контексті ч. 2 ст. 432 ЦПК України, оскільки поєднання в одній особі боржника та стягувача відбулось під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, що може бути підставою для повернення виконавчого документу за відповідною заявою стягувача, закінчення виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання судового рішення, проте не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням суду доказів щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд приходить до висновку, що заява в цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76-81, 259,260, 352-354, 432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача його правонаступником, визнання виконавчих листів такими що не підлягають виконанню, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Просперіті файненшл», акціонерне товариство «УкрСиббанк», Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Допустити заміну стягувача: Акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 за виконавчими листами:

- № 753/8407/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 203 048 доларів США 46 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.04.2014 року становить 2 337 666 грн. 45 коп.

- № 753/8407/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у сумі 3 654 грн.

У іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА