Провадження № 2/344/214/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 428 695,00 грн. матеріальної шкоди та 428 695,00 грн. моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 428 695,00 грн. матеріальної шкоди та 428 695,00 грн. моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 21.08.2015 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції за Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.02.2015 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Банк Форум» про виселення, в примусовому порядку було виселено із житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 маючи на меті помсту, явно демонструючи негативне тавлення до Позивачів, відповідач скоїв свідоме та цинічне руйнування житлового будинку АДРЕСА_1 , чим вчинив його псування- пошкодження. Відповідач без належного дозволу державних контролюючих органів та власника майна, демонтував несучу стіну та перегородки в середині будинку, що є наслідком тріщини в середині будинку та на зовні, просідання та руйнування фундаменту; здійснив прибудову до суміжної земельної ділянки без отримання відповідних дозволів і узгодження проекту, з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм, демонтував прилади опалення, втрутився в систему вентиляції, що призвело до появи надмірної вологості та грибкової плісняви на стінах, а також вздутті підлоги. Вкрав дверні полотна, розетки, вимикачі та прилади освітлення. Пошкодив внутрішню електромережу, яка тепер потребує повного відновлення. Відновленню також підлягають прибудинкові цементно-бетонні покриття,які були зруйновані автотранспортом. Будь-які спроби порозумітися та вирішити проблеми пов`язані із квартируванням Відповідача у її будинку та відновити належний стан будинку мирним шляхом не дали результату. Своїми діями ОСОБА_2 завдав їй матеріальної шкоди, які встановлено та задокументовано сертифікованою будівельною організацією. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями Відповідача їй та її чоловіку ОСОБА_3 завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначились на негативних змінах у їхньому житті, негативні переживання, тривоги, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, побоювання щодо збереження свого майна, намірами Відповідача щодо фізичної розправи над її чоловіком і як наслідок отримання душевного болю, втрати спокою, честі і гідності особи. Просила стягнути з відповідача на її користь 428 695 грн. матеріальної шкоди, та 428 695 грн. моральної шкоди.

16.10.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву відповідно до якого повідомив, що 19.02.2015р. Івано-Франківський міський суд у справі № 344/2308/14-ц вже розглядав позов Позивача ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні приміщенням та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням суду першої інстанції залишеним в цій частині без змін відмовлено в стягненні матеріальної та моральної шкоди. Відповідно постанови ВДВС від 01.07.2015р. примусове виселення було проведене 10.07.2018р. Так, на час його поселення житловий будинок був у недобудованому стані, відсутнє було світло та інші камунікації. Саме після його поселення будинок було приведено до придатного для проживання. Щодо шкоди заподіяної майну, зазначив, що відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даному випадку слід зазначити, що підставою для цивільної відповідальності є вчинення цивільного правопорушення. Склад цивільного правопорушення включає: протиправну поведінку, наявність шкідливих наслідків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою та вину правопорушника. В свою чергу Позивач по праві належних та допустимих доказів вчинення ним руйнації будинку та заподіяння шкоди не долучив. А тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позовної давності.(а.с.109-110, т.1).

06.08.2019 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь 768 550 грн. матеріальної шкоди, та 768 550 грн. моральної шкоди.

Представник позивачки подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.06.2007 р. ОСОБА_1 придбала у власність домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56, т.1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.02.2015 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Банк Форум» про виселення задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено (а.с.9-10, т.1).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.05.2015 року Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 лютого 2015 року в даній справі в частині виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Банк Форум» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення задоволено. Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього будинку ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.В решті рішення залишено без змін.

В даному рішенні зазначено, що оскільки ОСОБА_2 проживає на даний час у згаданому житловому будинку не в якості наймача житла, то він є тимчасовим жильцем. Згідно ч.3 ст.98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу зобов`язані негайно звільнити приміщення, а у випадку відмови - підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 попередили письмово відповідача про необхідність виселитись із спірного будинку, що підтверджено листом-вимогою від 22.04.2014 року. Однак, ОСОБА_2 відмовляється це зробити, помилково вважаючи, що він має право користування спірним будинком. Оскільки відповідач порушує права співвласників названого вище будинку - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на вільне володіння, користування та розпорядження належним їм житловим будинком, то він підлягає виселенню, однак з іншої правової підстави (ч.3 ст.98 ЖК України), ніж та, яка була застосована судом першої інстанції.

У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

05.06.2015 року державним виконавцем Круць Л.Ю. ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.50, зворотна сторона, т.1)

21.08.2015 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції в примусовому порядку було виселено ОСОБА_2 із житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.51, зворотна сторона, 52, т.1).

Позивачка вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 пошкоджено її майно, чим спричинена її матеріальна шкода на суму 768 550 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст.ст.11,16 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної)та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11.12.2019 року, справа N 161/17010/16-ц, установлена презумпція вини заподіювача шкоди, саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини.

Позивачкою до матеріалів справи долучено дефектний акт, локальний кошторис та зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва, згідно якого капітальний ремонт житлового будинку АДРЕСА_2 станом на 15.12.2017 склав 428 695 грн. (а.с.17-22, т.1).

З зведеного кошторисного розрахунок вартості об`єкта будівництва, який складений станом на 01.07.2019 року вбачається, що капітальний ремонт житлового будинку АДРЕСА_2 склав 768 550 грн. (а.с.156-175, т.1).

Також позивачка долучила до матеріалів справи фотокопії руйнування житлового будинку, однак вони ніяким чином не підтверджують того, що саме відповідач ОСОБА_2 здійснив пошкодження будинку.

З огляду на викладене, докази, які містяться в матеріалах справи, не доводять наявність повного складу цивільного правопорушення в діях відповідача ОСОБА_2 , а саме, що його дії призвели до руйнування житловому будинку АДРЕСА_2 , власником якого є позивачка ОСОБА_1 . А тому жодних дій, якими могла бути спричинена відповідачем шкода майну судом не встановлено.

За таких підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків слід відмовити.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 768 550,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначає позивач у своєму позові, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй та її чоловіку спричинена моральна шкода, яка виразилась в тому, негативних переживаннях, тривогою, емоційною напругою, нервозністю, почуттям образи, обуренням, побоюванням щодо збереження свого майна, намірами Відповідача щодо фізичної розправи над її чоловіком і як наслідок отримання душевного болю, втрати спокою, честі і гідності особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак позивачкою не було доведено факт заподіяння їй моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає моральна шкода та чим саме керувалася позивачка, визнаючи розмір морального відшкодування.

Враховуючи те, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, а також останньою не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди, тому вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст.261ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду з позовом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №367/2271/15-ц зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених стороною позивача поважних причин її пропуску.

Оскільки судом встановлено, що права чи інтереси позивача не порушені, суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, судом не досліджується питання щодо наявності чи відсутності підстав для застосування строку позовної давності.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 23, 280, 1166 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 81, 133, 137, 139, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 768 550 грн. матеріальної шкоди та 768 550,00 грн. моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рівшення виготовлено 27.06.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.