Ухвала

Іменем України

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 185/1856/22

провадження № 61-5678ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агрофірма «Старт», товариства з обмеженою відповідальністю «Максимал-Агро» про визнання недійсним договору суборенди, повернення земельної ділянки та скасування записів про речові права,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного підприємства «Агрофірма «Старт» (далі - ПП «Агрофірма «Старт»), товариства з обмеженою відповідальністю «Максимал-Агро»(далі - ТОВ «Максимал-Агро»), у якому просить визнати недійсним договір суборенди землі №44-01/20 від 01 лютого 2020 року, укладений між ПП «Агрофірма «Старт» та ТОВ «Максимал-Агро» щодо земельної ділянки, розташованої на території Вербківської (Кочерезької) сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області з кадастровим номером :01:001:0802, зі скасуванням державної реєстрації прав оренди та суборенди відповідачів на цю земельну ділянку та із зобов`язанням відповідачів повернути земельну ділянку йому, як її власнику.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2022 року,відмовлено у відкритті провадження (позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до відповідного господарського суду за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що вказаний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства, що виключає можливість його розгляду у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 22 червня 2022 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2022 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не прийняли до уваги той факт, що спірні правовідносини виникли саме з приводу захисту прав фізичної особи, права власності на майно, тобто захисту прав за землю. Позивач, права якого порушені, є фізичною особою, на сьогоднішній день право користування земельною ділянкою за даними Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно знаходиться у ТОВ «Максимал-Агро», у якого і просить витребувати належне йому майно. Позовні вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі та повернення належної йому земельної ділянки носять не майновий характер, у зв`язку із чим вони не відносяться до тих, які передбачені до розгляду господарською юрисдикцією відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Суди встановили, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є загальнодоступним, юридична особа відповідач ПП «Агрофірма «Старт» () перебуває у стані припинення на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 28 вересня 2021 року № 904/5760/20.

Суд апеляційної інстанції встановив, що однією з позовних вимог ОСОБА_1 є вимога про визнання недійсним правочину, укладеного юридичною особою - боржником, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, внаслідок чого цей позов не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 21 грудня 2021 року у справі № 758/169/21 вказано, що: «господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника».

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агрофірма «Старт», товариства з обмеженою відповідальністю «Максимал-Агро» про визнання недійсним договору суборенди, повернення земельної ділянки та скасування записів про речові права.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук