гСправа № 358/982/21 Провадження № 2/358/234/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2021 року позивачка ОСОБА_2 , подала до суду позовну заяву про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 , грошову суму в розмірі 9369,05 грн., в якості додаткових витрат на утримання дитини, а також покласти судові витрати на відповідача.

26 жовтня 2021 року відповідач у справі ОСОБА_3 через канцелярію суду подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху, мотивуючи її тим, що подана 26 серпня 2021 року позивачкою ОСОБА_2 , позовна заява про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не відповідає вимогам ст.с.т 175, 177 ЦПК України з обгрунтуванням мотивів, що викладені в його клопотанні.

27 жовтня 2021 року судом було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, якою позовну заяву позивачки ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, подану 26 серпня 2021 року до Богуславського районного суду Київської області було залишено без руху та позивачці надано п`ятиденний процесуальний строк для усунення недоліків її цивільного позову.

29 жовтня 2021 року позивачка у справі ОСОБА_2 через канцелярію суду подала до суду позовну заяву (уточнену) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

01 листопада 2021 року судом було постановлено ухвалу, якою було продовжено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у даній справі, прийнято до провадження уточнену позовну заяву позивачки, продовжено судовий розгляд за уточненим цивільним позовом позивачки, а також запропоновано відповідачу подати до суду відзив на уточнену позовну заяву позивачки.

23 листопада 2021 року через канцелярію суду від відповідача у справі ОСОБА_3 , в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву.

29 грудня 2021 року через канцелярію суду від позивачки у справі ОСОБА_2 , в порядку ст. 179 ЦПК України надійшла відповідь на відзив.

08 лютого 2022 року через канцелярію суду від відповідача у справі ОСОБА_3 , в порядку ст. 180 ЦПК України надійшло заперечення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що 28 квітня 2007 року між нею та відповідачем у справі було зареєстровано шлюб (актовий запис №45), що підтверджується рішенням Богуславського районного суду від 24 вересня 2010 року.

Від цього шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Хохітвянської сільської ради Богуславського району Київської області, з якого вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_3 , а матір`ю є ОСОБА_2 .

Але спільне життя в позивачки та відповідача не склалося, у зв`язку з постійними непорозуміннями між ними, а тому рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24 вересня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 листопада 2010 року судом було присуджено стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого 09 листопада 2010 року судом було видано виконавчий лист, який в подальшому було пред`явлено стягувачкою ОСОБА_2 до Богуславського районного відділу державної виконавчої служби для його примусового виконання.

Позивачка стверджує, що окрім отриманих нею аліментів від відповідача, вона понесла додаткові витрати на дитину в розмірі 18 738,10 грн., що підтверджується наданими нею до позову письмовими належними та достовірними доказами, одну другу частку з яких в розмірі 9 369,05 грн. відповідач відмовляється сплатити їй в добровільному порядку, а тому вона просить стягнути з відповідача, як батька неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказану частку витрат, а також покласти судові витрати у даній справі на відповідача в повному обсязі.

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Орло Ю.В. позовні вимоги, що були викладені в уточненій позовній заяві від 29 жовтня 2021 року про стягнення додаткових витрат на утримання дитини підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх вищевикладеними фактами та доказами.

08 грудня 2022 року позивачка в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Науменко О.М. під час судового розгляду справи позовні вимоги позивачки визнали частково та просили суд цивільний позов позивачки задовольнити частково, саме в частині придбання лікарських препаратів на лікування сина ОСОБА_5 в сумі 2 821,37 грн., що становить одну другу частки із загальної суми 5 642,74 грн.

Так, відповідач ОСОБА_3 , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду, що від шлюбу з позивачкою в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24 вересня 2010 року за його позовом шлюб між ним та позивачкою було розірвано. Також, згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 листопада 2010 року він сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Він, як батько неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином та в повному обсязі постійно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою про розмір сплачених аліментів за №24373/19.2-28 видана 17 листопада 2021 року начальником Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Також, відповідач зазначив, що з вересня 2011 року та по даний час він проживає разом однією сім`єю з ОСОБА_6 , з якою в подальшому 31 жовтня 2014 року зареєстрував шлюб і від шлюбу в них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стосовно позовних вимог позивачки про стягнення коштів на лікування сина ОСОБА_5 та придбання лікарських засобів та препаратів відповідач визнає факт придбання для лікування сина ОСОБА_5 за період, зазначений в позовній заяві позивачки на загальну суму 5 642,74 грн., вважає такі витрати обгрунтованими та такими, що підтверджується відповідними письмовими доказами (виписками із медичної карти стаціонарного хворого, медичними висновками, відповідними медичними обстеженнями, фіскальними чеками про придбання лікарських препаратів, тощо), а тому в цій частині, він визнає позов про стягнення з нього одної другої частки вищевказаних витрат на придбання лікарських препаратів на суму 2 821,37 грн.

Щодо позовних вимог позивачки про стягнення коштів на придбання мобільного телефону, чехолу та захисного скла до нього на загальну суму - 6 899 грн., то відповідач заперечував сам факт придбання мобільного телефону позивачкою сину ОСОБА_5 , постільки він цей телефон у сина фізично не бачив. Також зазначив те, що на день народження сина ОСОБА_5 він, як батько, придбав та подарував мобільний телефон (смартфон) з можливістю його доступу (підключення) до інформаційної мережі «Інтернет» та відповідно можливістю для навчання по шкільній програмі, також вказав на те, що у сина ОСОБА_5 в квартирі де він проживає разом з позивачкою вже тривалий придбаний та встановлений персональний комп`ютер з доступом до мережі інтернет, по якому син в разі необхідності, може проводити дистанційне навчання.

Відповідач вказував також і на те, що позивачкою не надано належний та достовірний доказ самого факту придбання мобільного телефону, чехолу та захисного скла до нього на загальну суму - 6 899 грн., постільки позивачкою не було надано до суду документи, що підтверджують сам факт придбання товару (сматфону Xiaomi, Redmi Notu 9 pro) з підтверджуючими документами, як це вимагає положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», розділ II Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №466/5 від 31.03.2015 року «Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців», Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Також, відповідач зазначив, що позивачка не узгоджувала з ним, як батьком дитини, вартість перед купівлею самого телефону (смартфону) якщо цей факт в дійсності мав місце, а вже пред`явила вимогу про компенсацію частки в судовому порядку подавши відповідний позов до суду. На думку відповідача, не було потреби придбавати мобільний телефон з аксесуарами до нього за явно високою ціною в сумі 6 899 грн., постільки відповідно до довідки за №2 від 17.11.2021 року надану ФОП ОСОБА_8 станом на січень 2021 року мінімальна ринкова ціна мобільного телефону (смартфону) з можливістю його підключення до інформаційної мережі «Інтернет» та роботи в ньому становила 1599 грн.

Окрім цього, відповідач зазначив, що сам факт придбання мобільного телефону та аксесуарів до нього, якщо цей факт в дійсності мав місце, відповідно до положень ст.185 СК України п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також правовим висновком, наданим в постанові Верховного Суду України від 12.03.2020 року справа №520/12681/17 провадження №61-14849св19, не відноситься до загального розвитку дитини, а відтак є не обов`язковим, а лише добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері (позивачки), а тому витрати на його придбання не підлягають стягненню в судовому порядку з батька дитини.

Також, відповідач просив суд врахувати його тяжке матеріальне становище, яке на його думку, вже тривалий період склалось у зв`язку із складною економічною ситуацією в Україні та в Обухівському (бувшому Богуславському) районі Київської області, пов`язана з нестабільністю роботи місцевих підприємств, установ та організацій виникла та продовжує існувати така негативна ситуація, за якою він не має постійного (регулярного) заробітку, вимушений фактично постійно здійснювати пошук нової та підходящої для нього роботи, перебував тривалий час в місцевому центрі зайнятості, як безробітний, вже тривалий час він фактично отримує мінімальну заробітну плату, з якої він регулярно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , а незначна залишкова сума його заробітку залишається на утримання його іншої сім`ї, де є також малолітня дитина, що підтверджується відповідними доказами, доданими ним до матеріалів справи. Також просив суд врахувати той факт, що позивачка у справі вже тривалий час отримує соціальну допомогу на сина ОСОБА_5 від управління праці та соціального захисту населення, посилаючись при цьому на правовий висновок, наданий в постанові Верховного Суду України від 12.12.2019 року у справі №756/4947/17-ц.

Стосовно інших витрат, які заявлені позивачкою у її позові, відповідач їх не визнав в повному обсязі, обгрунтовуючи те, що позивачкою не надано до суду належних та достовірних доказів щодо витрачання коштів в якості додаткових витрат на сина ОСОБА_5 , а тому в цій частині просив суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Орло Ю.В., пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника - адвоката Науменка О.М., дослідивши всі надані до суду сторонами письмові докази у даній справі, з`ясувавши обставин справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, з урахуванням ч.3 ст.12 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно з якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає за необхідне позов позивачки задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Богуславського районного суду від 24 вересня 2010 року у справі №2-896/10, 28 квітня 2007 року, сторонами у справі було зареєстровано шлюб (актовий запис №45).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 12 жовтня 2007 року виконавчим комітитом Хохітвянської сільської Ради Богуславського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася спільна дитина, а саме син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24 вересня 2010 року у справі №2-896/10 шлюб між сторонами у справі було розірвано.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 листопада 2010 року у справі №2-2786/10 було присуджено стягнути з відповідача ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

09 листопада 2010 року Богуславським районним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі №2-2786 про стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_9 , аліменти, на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи дня з 15 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

12 листопада 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Богуславського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження за №22530887 по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-2786 про стягнення з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_9 , аліменти, на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , починаючи дня з 15 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки про розмір сплачених аліментів за №24373/19.2-28 виданої 17 листопада 2021 року начальником Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при виконанні виконавчого провадження за №22530887 по примусовому виконанню виконавчого листа у справі №2-2786 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 , аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), станом на 17.11.2021 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Згідно протоколу ЛКК за №81 Богуславської ЦРЛ Київської області від 17 липня 2013 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має медичний діагноз: сенсоневральна туговухість I ст. зліва і глухота IV ступеня зправа.

Відповідно до медичного висновку за №14 від 17 липня 2013 року Богуславської ЦРЛ Київської області на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 18 років, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має захворювання (паталогічний стан) - Н 90.4.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №74805/200453 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «Київській обласній клінічній лікарні» з відповідними медичними діагнозами за період з 19.03.2019 по 26.03.2019 року.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №93326 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «Київській обласній клінічній лікарні» з відповідними медичними діагнозами за період з 08.01.2020 по 14.01.2020 року.

Згідно з довідкою, за №01-07/489, видану 25 серпня 2022 року начальником управління соціального захисту населення Обухівської РДА Київської області Скалозуб Ольга Борисівна знаходиться на обліку в УСЗН Обухівської РДА (Богуславський відділ) отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.

За період з січня по грудень 2019 року ОСОБА_2 отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сукупному розмірі 18440,00 грн.

Згідно з довідкою, за №01-07/490, видану 25 серпня 2022 року начальником управління соціального захисту населення Обухівської РДА Київської області Скалозуб Ольга Борисівна знаходиться на обліку в УСЗН Обухівської РДА (Богуславський відділ) отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.

За період з січня по грудень 2020 року ОСОБА_2 отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сукупному розмірі 20157,00 грн.

Згідно з довідкою, за №01-07/491, видану 25 серпня 2022 року начальником управління соціального захисту населення Обухівської РДА Київської області Скалозуб Ольга Борисівна знаходиться на обліку в УСЗН Обухівської РДА (Богуславський відділ) отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.

За період з січня по грудень 2021 року ОСОБА_2 отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сукупному розмірі 18030, 00 грн.

Згідно довідки за №26 від 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 дійсно працює у КНП БМР «Богуславській ЦЛ» з 08 вересня 2004 року по даний час на посаді сестри медичної з функціональної діагностики та її дохід за період з липня 2021 по листопад 2021 року становить 23 915,84 грн.

Відповідно до довідки за №400 від 16 грудня 2021 року ОСОБА_4 дійсно (станом на грудень 2021 року) навчається у 8-В класі Богуславського академічного ліцею №1 Богуславської міської ради Київської області.

Відповідно до довідки за №399 від 16 грудня 2021 року по Богуславському академічному ліцею №1 Богуславської міської ради Київської області організаію освітнього процесу було проведено у формі дистанційного процесу було проведено у формі дистанційного навчання у відповідні періоди.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 04 вересня 2012 року виконавчим комітитом Хохітвянської сільської Ради Богуславського району Київської області, 18 серпня 2012 року у ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , народилася спільна дитина, а саме син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, видане 31 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Хохітвянської сільської Ради Богуславського району Київської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 31 жовтня 2014 року зареєстрували шлюб, актовий запис №03.

Відповідно до довідки за №133 від 15.11.2021 року ОСОБА_3 працював в ПП «Мережа - Авто» та за період з 03.09.2021 по 31.10.2021 року отримав 11 645,45 грн.

Відповідно до довідки за №134 від 15.11.2021 року ОСОБА_3 працював в ПП «Мережа - Авто» до 31 березня 2021 року та за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 року отримав 12030,72 грн.

Згідно довідки за №132/24-02-14, виданої 15 листопада 2021 року ОСОБА_3 був зареєстрований в Богуславській районній філії Київського обласного центру зайнятості з 12 квітня по 21 травня 2021 року та за цей період одержав 2301,29 грн.

Відповідно до довідки за №211 від 15 листопада 2021 року ОСОБА_3 працював на посаді водія автотранспортних засобів БелАЗ в ТОВ «ВО Богуславський Граніт» з 21 травня 2021 по 08 червня 2021 року та за цей період одержав 5 139,33 грн.

Згідно довідки за №131/24-02-14, видана 15 листопада 2021 року ОСОБА_3 , був зареєстрований в Богуславській районній філії Київського обласного центру зайнятості з 01 вересня по 03 вересня 2021 року та за цей період одержав 120 грн., в якості допомоги по безробіттю.

Стосовно позовних вимог позивачки про стягнення коштів на лікування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та придбання лікарських засобів, а також препаратів суд зазначає наступне.

Позивачкою на обгрунтування своїх позовних вимог в якості письмових доказів додано ряд документів (видаткових накладних, фіскальних чеків, товарних чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру, тощо), які розміщені в матеріалах справи, починаючи з а.с. 18 по а.с.28 включно.

Суд зазначає, що неодноразово, за участю обох сторін у справі з можливістю висловити свою думку, суд надавав можливість кожній із сторін обгрунтувати кожен окремо платіжний документ, який доданий до матеріалів справи в якості письмових доказів щодо понесених позивачкою витрат, які, як вона вважає було витрачено на лікування сина ОСОБА_5 , за наслідками чого, судом досить ретельно досліджувавсь кожен окремий письмовий документ, які вміщені і в матеріалах справи, починаючи з а.с. 18 по а.с.28 включно.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 , як відповідач у даній справі визнав платіжні квитанції на лікування його сина ОСОБА_5 в наступному порядку та хронології їх розміщення :

а.с. 20 на суму 740.00 грн., від 19.03.2019 року, а.с. 23 на суму 296.20 грн., від 03.10.2020 року, а.с. 23 на суму 235.72 грн., від 27.03.2019 року, а.с. 23 на суму 139.70 грн., від 29.10.2019 року, а.с. 23 на суму 8.90 грн., від 19.08.2020 року, а.с. 24 на суму 25.70 грн., а.с. 24 на суму 130.90 грн., від 29.09.2020 року, а.с. 24 на суму 40.90 грн., від 18.03.2019 року, а.с. 24 на суму 16.30 грн., від 20.03.2020 року, а.с. 24 на суму 31.20 грн., від 14.03.2021 року, а.с. 24 на суму 31.20 грн., від 10.04.2021 року, а.с. 24 на суму 39.40 грн., від 16.03.2020 року, а.с. 24 на суму 29.70 грн., від 23.05.2020 року, а.с. 24 на суму 245.90 грн., від 21.05.2021 року, а.с. 25 на суму 110.05 грн., від 12.09.2020 року, а.с. 25 на суму 164.80 грн., від 01.04.2019, а.с. 25 на суму 13.50 грн., від 10.10.2020 року, а.с. 25 на суму 63.10 грн., а.с. 25 на суму 48.30 грн., від 12.02.2020 року, а.с. 25 на суму 54.90 грн., від 15.09.2020 року, а.с. 25 на суму 110.00 грн., від 10.07.2019 року, а.с. 25 на суму 15.40 грн., від 16.11.2020 року, а.с. 26 на суму 1846.50 грн., від 08.01.2020 року, а.с. 26 на суму 139.90 грн., від 19.08.2020 року, а.с. 26 на суму 250.30 грн., від 12.09.2020 року, а.с. 26 на суму 303.37 грн., від 27.03.2019 року, а.с. 26 на суму 65.60 грн., від 18.08.2020 року, а.с. 26 на суму 10.30 грн., від 01.11.2019 року, а.с. 27 на суму 29.20 грн., від 07.11.2019 року, а.с. 28 на суму 135.00 грн., від 12.04.2021 року, а.с. 28 на суму 182.00 грн., від 08.04.2021 року та а.с. 28 на суму 60.60 грн., від 07.03.2021 року, на загальну суму 5 642,74 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 визнав вказані письмові докази на загальну суму 5 642,74 грн., а також погодивсь відшкодувати позивачці половину цих витрат, суд діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України визнає вказані обставини, як такі, які не підлягають доказуванню позивачкою у даній справі та приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, а саме стягнення із відповідача 2821 грн. 37 коп. в якості додаткових витрат на утримання дитини.

Щодо інших письмових доказів, які додані позивачкою та не визнаються відповідачем суд зазначає наступне.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 23 на суму 564 грн., від 24.09.2020 року з якої вбачається, що особа (без зазначення відомостей про позивачку) придбала в ТОВ «Емвей Україна» часник та інший товар (нерозбірливо) на загальну суму 564 грн., а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відносяться до додаткових витрат, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 23 на суму 1587 грн., від 21.10.2020 року з якої вбачається, що особа (без зазначення відомостей про позивачку) придбала в ТОВ «Емвей Україна» мінерал цинк, лісову ягоду та зубну пасту на загальну суму 1587 грн., а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відносяться до додаткових витрат, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 23 на суму 893 грн., від 20.03.2019 року з якої вбачається, що особа (з зазначенням прізвища ОСОБА_11 ) сплатила кошти в сумі 893 грн., без зазначення виду лікарського препарату, його кількості та специфікації та відповідно без зазначення цього лікарського препарату в медичній документації сина ОСОБА_5 , згідно положень ст.ст. 76, 77, 79, 80 та 81 ЦПК України не є належним та достовірним доказом придбання лікарських препаратів для лікування сина ОСОБА_5 в період його лікування.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 23 на суму 95 грн., від 03.07.2019 року з якої вбачається, що особа (без зазначення відомостей про позивачку) придбала в ТОВ «Мережа Авто» проїзний квиток за маршрутом : Видубичі Щербашенці, а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відносяться до додаткових витрат, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 23 на суму 60 грн., від 20.08.2020 року з якої вбачається, що особа (без зазначення відомостей про позивачку) придбала олію масажну антицелюлитну, а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відносяться до додаткових витрат, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо, а є побутовими витратами.

Копія (не звірена позивачкою), банківського платежу через АКБ «Приватбанк», яка вміщена на а.с. 26 на суму 2353,20 грн., від 18.03.2019 року, оригінальний примірник якої відсутній у позивачки, про що вона сама особисто визнала в судовому засіданні за участю обох сторін, за клопотанням відповідача та його представника, які поставили під сумнів вказаний доказ, про витребування письмового доказу у позивачки, що було виражено в усній формі, а також зазначено у письмовому клопотанні відповідача про відмову у відшкодуванні судових витрат від 15.06.2022 року, і вказаний доказ в оригінальному примірнику так і не був наданий до суду, суд відповідно до положень п.1 ч.2 ст.76 та ч.6 ст.95 ЦПК України не приймає до уваги вказаний доказ та відповідно не надає цьому документу жодної правової оцінки.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 27 на суму 95 грн., від 10.08.2020 року з якої вбачається, що Скалозуб придбала в ТОВ «Мережа Авто» проїзний квиток за маршрутом : Видубичі Корсунь Шевченківський, а тому вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відноситься до додаткових витрат на дитину, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей, каліцтвом, тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 27 на суму 89,50 грн., від 17.10.2020 року з якої фізично неможливо розібрати її зміст та сплачена поза межами періоду лікування сина ОСОБА_5 , що підтверджується відповідною медичною документацією, наданою позивачкою до матеріалів справи (а.с. 16-17, 19), а тому, згідно положень ст.ст. 76, 77, 79, 80 та 81 ЦПК України не є належним та достовірним доказом придбання лікарських препаратів для лікування сина ОСОБА_5 .

Квитанція, яка вміщена на а.с. 27 на суму 53,62 грн., від 18.01.2020 року з якої вбачається, що Скалозуб придбала в ТОВ «Мережа Авто» проїзний квиток за маршрутом : Видубичі Корсунь - Шевченківський, а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відноситься до додаткових витрат на дитину, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей, каліцтвом, тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 27 на суму 53,60 грн., від 01.03.2019 року з якої вбачається, що якась особа (без зазначення відомостей про позивачку) придбала в ТОВ «Мережа Авто» проїзний квиток за маршрутом : Видубичі Щербашенці, а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відноситься до додаткових витрат на дитину, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей, каліцтвом, тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 27 на суму 95 грн., від 10.08.2020 року з якої вбачається, що якась особа (без зазначення відомостей про позивачку) придбала в ТОВ «Мережа Авто» проїзний квиток, а тому, вказані витрати в розумінні ст. 185 СК України не відноситься до додаткових витрат на дитину, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей, каліцтвом, тощо, а є побутовими витратами.

Квитанція, яка вміщена на а.с. 27 на суму 47,76 грн., з якої фізично неможливо розібрати її зміст, а тому, згідно положень ст.ст. 76, 77, 79, 80 та 81 ЦПК України не є належним та достовірним доказом придбання лікарських препаратів для лікування сина ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладені обставини, суд, відповідно до положень ст.ст.76, 77, 79, 80 та 81, 95 ЦПК України приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивачки в цій частині.

Стосовно інших платіжних документів, які додано позивачкою до матеріалів справи в якості письмових доказів щодо понесених позивачкою витрат, як вона вважає додатковими витратами на утримання сина ОСОБА_5 та які не визнаються відповідачем суд зазначає наступне.

Так, позивачкою на обгрунтування своїх позовних вимог в якості письмових доказів додано видаткові накладні від 10.11.2020 року на загальну суму 864,00 грн., (а.с.18), а також від 08.12.2020 року на загальну суму 1 365,00 грн., (а.с.21-22), які категорично заперечуються стороною відповідача.

Як вбачається з вказаних вище письмових документів, одержувач ОСОБА_12 (адреса : АДРЕСА_1 ) замовила від постачальника ТОВ «Емвей Україна» відповідний товар, по його переліку (специфікації) з зазначенням його кількості, ціни за одиницю товару без та з ПДВ. Однак, позивачкою не надано до суду належні та достовірні докази щодо статусу суб`єкта господарювання, яка реалізувала зазначений товар в накладних - ТОВ «Емвей Україна», як це вимагає положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», розділ II Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №466/5 від 31.03.2015 року «Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців», а також Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», по-друге, в цих платіжних документах відсутні відомості про замовлення цих товарів саме позивачкою, а не сторонньою особою. Також в цих накладних відсутні відомості про покупця (замовника) саме позивачки (а не сторонньої особи ОСОБА_12 ). Товар, який зазначений в цих накладних, як то: розпилювач пістолетний, концентрована рідина для миття, рідкий засіб для очищення, LOC миючий засіб, зубна паста, тощо, в розумінні ст. 185 СК України не відносяться до додаткових витрат, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо, а є побутовими витратами.

Тому, з урахуванням вищевикладеного суд, відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 79, 80 та 81, 95 ЦПК України приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивачки в цій частині.

Стосовно понесених позивачкою витрат (придбання позивачкою мобільного телефону та аксесуарів до нього), які вона вважає додатковими витратами на утримання сина ОСОБА_5 та які не визнаються відповідачем суд зазначає наступне.

Так, позивачкою на обгрунтування своїх позовних вимог щодо понесених нею витрат в якості письмових доказів додано копію товарного чеку за №1/316379 від 14.01.2021 року на загальну суму 6 499,00 грн., (а.с.29), копію товарного чеку від 15.01.2021 року на загальну суму 200 грн., (а.с.30), які категорично заперечуються стороною відповідача.

Як вбачається з копії товарного чеку за №1/316379 від 14.01.2021 року, невідома особа (без зазначення прізвища, ім`я та по-батькові) придбала телефон, сматфон Xiaomi, Redmi Notu 9 pro 6/64 GB, Glasler White, за ціною 6 499,00 грн., постачальником якого був ФОП ОСОБА_13 .

Як вбачається з копії товарного чеку за №00152 від 15.01.2021 року, невідома особа (також без зазначення прізвища, ім`я та по-батькові) придбала у ФОП ОСОБА_14 , аксесуари до мобільного телефону : Чохол Redmi Notu 9 pro за ціною 200 грн., та захисне скло на телефон Redmi Notu 9 pro за ціною 200 грн.

Надаючи правову оцінку вказаним письмовим доказам суд зазначає, що враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 76, 77, 79, 80, 95 ЦПК України вказані документи не є належними, достовірними та достатніми доказами, які б підтверджували сам факт придбання позивачкою сматфону Xiaomi, Redmi Notu 9 pro 6/64 GB, Glasler White, за ціною 6 499,00 грн., а також аксесуарів до нього : чохлу Redmi Notu 9 pro за ціною 200 грн., та захисного скла на телефон Redmi Notu 9 pro за ціною 200 грн., постільки позивачкою не надано до суду належні та достовірні докази щодо статусу суб`єкта господарювання, яка реалізувала зазначений товар у вказаних товарних чеках за №1/316379 від 14.01.2021 року та за №00152 від 15.01.2021 року, як це вимагає положення ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», розділ II Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №466/5 від 31.03.2015 року «Про деякі питання надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців», а також ст.ст. 1, 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зокрема позивачкою не надано до суду наступні письмові докази : свідоцтво про реєстрацію фізичної особи підприємця, Витяг з реєстру платників податків, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові фізичної особи підприємця, види діяльності (код згідно з КВЕД), датою державної реєстрації, датою та номером запису про проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця, а єдиним належним розрахунковим документом, який підтверджує факт придбання та отримання товару (послуги), купленої у фізичної особи підприємця включаючи ті, замовлення які здійснюються з використанням мережі Інтернет є чек з реєстратора розрахункових операцій та відповідним чином оформлений гарантійний талон на придбаний товар.

Зазначене вище повністю узгоджується з правовим висновком, наданий в постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2021 року у справі 520/7835/19 року, провадження №К/9901/4294/20.

Окрім цього, у вказаних товарних чеках від за №1/316379 від 14.01.2021 року та за №00152 від 15.01.2021 року, відсутні відомості про особу покупця (із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові) цих товарів, зокрема відомості про те, що саме позивачка, а не стороння особа в дійсності придбала (отримала) ці товари.

На спростування вартості телефону, сматфону Xiaomi, Redmi Notu 9 pro 6/64 GB, Glasler White, за ціною 6 499,00 грн., відповідач до відзиву на позовну заяву від 23.11.2021 року надав до суду оригінальний примірник довідки за №2 від 17.11.2021 року видану ФОП ОСОБА_8 , з якої вбачається те, що станом на січень 2021 року мінімальна ринкова вартість мобільного телефону (смартфону) з можливістю його підключення до інформаційної мережі «Інтернет» та роботи в ньому становила 1599 грн.

Відповідно до Витягу за №3158 з реєстру платників єдиного податку від 09.09.2021 року ФОП ОСОБА_8 , здійснює вид діяльності згідно з КВЕД в тому числі і номером 47.42 роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах.

Також, суд вважає, що саме по собі придбання мобільного телефону та аксесуарів до нього в загальній сумі - 6,499 грн., чехолу та захисного скла до нього на загальну суму - 400 грн., відповідно до положень ст.185 СК України п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 12.03.2020 року справа №520/12681/17 провадження №61-14849св19, не відноситься до додаткових витрат на дитину, тобто не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей, каліцтвом, тощо, а відтак є не обов`язковим, а лише добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері, як позивачки у справі, а тому ці витрати не підлягають стягненню в примусовому (в судовому) порядку з батька дитини, як відповідача у справі, який категорично заперечує проти цього.

Окрім цього, судом під час судового розгляду було встановлено, що позивачка не узгоджувала з відповідачем, як батьком дитини, сина ОСОБА_5 , вартість перед купівлею самого телефону (смартфону), а вже звернулась до суду з даним позовом в якому зазначила, що батько неповнолітнього та відповідач у справі в добровільному порядку не відшкодовує їй додаткові витрати на сина ОСОБА_5 .

Також, із пояснень відповідача вбачається, що він на прохання сина на день його народження придбав мобільний телефон (смартфон) з можливістю його доступу (підключення) до інформаційної мережі «Інтернет», який передав у власність (подарував) своєму сину ОСОБА_5 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачкою не доведено в судовому засіданні, що син сторін ОСОБА_4 використовує під час дистанційного навчання саме сматфон Xiaomi, Redmi Notu 9 pro 6/64 GB, Glasler White, оскільки об`єктивних, достовірних доказів цього факту суду не було надано.

Суд також враховує і матеріальне становище сторін у справі, зокрема, той факт, що позивачка у справі ОСОБА_2 , окрім того, що працює у КНП БМР «Богуславській ЦЛ» з 08 вересня 2004 року по даний час на посаді сестри медичної з функціональної діагностики та її дохід за період з липня 2021 по листопад 2021 року становить 23 915,84 грн., вона також знаходиться на обліку в УСЗН Обухівської РДА (Богуславський відділ) та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.

Так, за період з січня по грудень 2019 року ОСОБА_2 отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сукупному розмірі 18440,00 грн., за період з січня по грудень 2020 року ОСОБА_2 отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сукупному розмірі 20157,00 грн., за період з січня по грудень 2021 року ОСОБА_2 отримала державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю в сукупному розмірі 18030, 00 грн., що підтверджується відповідними доказами, доданими до матеріалів справи.

Відповідач у справі має мінливий (нерегулярний дохід), перебував тривалий час в місцевому центрі зайнятості, як безробітний, вже тривалий час він фактично отримує невелику (фактично мінімальну) заробітну плату, з якої він регулярно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , а залишкова сума його заробітку (доходу) залишається на утримання його іншої сім`ї, дружини ОСОБА_15 , та їх спільного малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними доказами, доданими до матеріалів справи.

Суд має враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Зазначене вище повністю узгоджується з правовим висновком, наданий в постанові Верховного Суду України від 12.12.2019 року у справі №756/4947/17-ц.

Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81, 95 ЦПК України приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивачки в цій частині.

Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України.

Частиною першою визначено право кожної особи, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодексу України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з навчанням, додатковим розвитком та лікуванням.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказана правова позиція щодо правильного застосування ст. 185 СК України та п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» повністю узгоджується з правовими висновками прийняті Верховним Судом України за наслідками касаційного розгляду по суті заявлених стороною касаційних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та зазначені в наступних постановах Верховного Суду України, а саме : у постанові Верховного Суду України від 12.03.2020 року справа №520/12681/17 провадження №61-14849св19, у постанові Верховного Суду України від 12.12.2019 року справа №756/4947/17-ц, провадження №61-47858св18, у постанові Верховного Суду України від 10.01.2019 року, справа №369/11745/16-ц, провадження №61-34801св18, у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2018 року, справа №761/6933/17, провадження № 61-30007св18, у постанові Верховного Суду України від 30 липня 2018 року, справа №522/6424/16-ц, провадження № 61-37659ск18, у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2019 року, справа №205/4622/16-ц, провадження №61-22588св18, у постанові Верховного Суду України від 26 серпня 2020 року, справа №336/1488/19, провадження №61-19103св19, у постанові Верховного Суду України від 01.04.2019 року, справа №233/3518/17, провадження №61-984св19, у постанові Верховного Суду України від 04.12.2019 року, справа № 320/383/19, провадження №61-18284св19, у постанові Верховного Суду України від 14.01.2019 року у справі № 751/4312/16-ц.

Вирішуючи клопотання сторін про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати : на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року між адвокатським бюро «Науменко та Партнери» з відповідачем ОСОБА_3 , було укладено договір про надання правничої допомоги.

Згідно з п.п. 1, 2 договору про надання правничої допомоги від 25 жовтня 2021 року «Клієнт» : відповідач ОСОБА_3 в порядку та на умовах, визначених цим Договором доручив (уповноважив), а Адвокатське Бюро «Науменко та Партнери» в особі керуючого бюро - Науменко Олександра Миколайовича, взяло на себе зобов`язання надавати «Клієнту» професійну правничу допомогу (юридичні послуги) в обсязі та на умовах, визначених цим договором у цивільній справі (№358/982/21; провадження №2/358/652/21) за позовом позивачки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Сторонами вказаного договору (адвокатським бюро «Науменко та Партнери», а також відповідачем ОСОБА_3 ) було визначено суму гонорару, який становить 1000 грн., за 1 (одну) годину роботи уповноваженого адвоката при наданні Клієнту правової допомоги (при вчиненні конкретної процесуальної дії в інтересах Клієнта).

На виконання договору про надання правничої допомоги від 25 жовтня 2021 року адвокатським бюро «Науменко та Партнери» 14 лютого 2022 року та 15 червня 2022 року було складено Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги) та розрахунок витрат наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги від 14 лютого 2022 року та 15 червня 2022 року.

Відповідно до вказаних документів, адвокатським бюро «Науменко та Партнери» в особі уповноваженого адвоката, відповідачу ОСОБА_3 , було надано наступні юридичні послуги професійної правничої допомоги, вартість та обсяг яких був обумовлений «Клієнтом» та «Бюро» безпосередньо у договорі про надання правничої допомоги від 25 жовтня 2021 року та в Акті приймання передачі виконаних робіт (наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги) від 14 лютого 2022 та від 15 червня 2022 року, а саме :

1. Надання «Клієнту» - ОСОБА_3 правових консультацій та роз`яснень, що виникли у відповідача ОСОБА_3 після одержання ним матеріалів позовної заяви за позовом позивачки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини від 29.10.2021 року 01 година, вартістю 1 000 грн.

2. Підготовка та складання клопотання про залишення позовної заяви без руху від 26.10.2021 року 04 години, вартістю 4 000 грн.

3. Підготовка та складання відзиву на позовну заяву від 23.11.2021 року 08 годин, вартістю 8 000 грн.

4. Підготовка та складання заперечення від 08.02.2022 року 02 години, вартістю 2 000 грн.

5. Підготовка та складання клопотання про відмову у відшкодуванні судових витрат від 14.06.2022 року 05 години, вартістю 5 000 грн.

6. Представництво інтересів відповідача ОСОБА_3 в судових засіданнях Богуславського районного суду Київської області у цивільній справі (№358/982/21; провадження №2/358/652/21) за позовом позивачки ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини 02 години, вартістю 2 000 грн.

Загальна кількість витрачених «Бюро» годин при вчиненні процесуальних дій в інтересах «Клієнта» - ОСОБА_3 , становить 22 годин, а загальна вартість наданих «Клієнту» - ОСОБА_3 , юридичних послуг (професійної правничої допомоги) складає 22 000 гривень.

На підтвердження понесення виплат на правничу допомогу адвоката (Бюро) відповідачем було надано до суду платіжні квитанції, проведені через установу банку : від 08.11.2021 року на суму 3000 грн., від 08.02.2022 року на суму 6 000 грн., та від 15.06.2022 року на суму 5 000 грн., на загальну суму 14 000 грн.

При цьому суд зазначає, що після подання до суду відповідачем клопотання про розподіл судових витрат з відповідними підтверджуючими документами понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката позивачкою, відповідно до положень ч.5 ст.137 ЦПК України, 31 березня 2022 року та 27 червня 2022 року було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яку поніс відповідач у справі з обгрунтуванням мотивів, зазначених у клопотаннях.

Суд, оцінивши надані докази щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сукупному розмірі 14 000 грн., а також враховуючи клопотання позивачки про зменшення витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, виходячи із засад справедливості, розумності та співрозмірності, прийшов до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач до розміру 4000 грн., і вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач відповідає повністю критеріям, що визначені ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Враховуючи часткове задоволення позову, а саме позов задоволено на 30,11%, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2 795 гривень 60 копійок ( 4000 грн. х 69,89% : 100 = 2795,60 грн.).

Судом також встановлено, що 24 грудня 2021 року між адвокатом Орло Ю.В. з позивачкою ОСОБА_2 , було укладено договір про надання правничої допомоги.

До клопотання про розподіл судових витрат поданого 31 березня 2022 року позивачкою ОСОБА_2 до Богуславського районного суду Київської області було додано договір про надання правничої (правової) допомоги за №51 від 24 грудня 2021 року, акт приймання передачі виконаних робіт (без зазначення дати його складання) та розрахункову квитанцію, серія ААЛА, №390775 від 31 березня 2022 року на суму 5000 грн.

До клопотання про розподіл судових витрат поданого 17 червня 2022 року позивачкою ОСОБА_2 до Богуславського районного суду Київської області позивачкою було додано акт приймання передачі виконаних робіт від 24 червня 2022 року та довідку від 24 червня 2022 року на суму 5000 грн.

Суд, оцінивши надані докази щодо понесених позивачкою витрат на правничу допомогу в сукупному розмірі 5000 грн., а також враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, які понесла позивачка, виходячи із засад справедливості, розумності та співрозмірності, прийшов до висновку про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивачка до розміру 4000 грн., і вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесла відповідачка відповідає повністю критеріям, що визначені ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Враховуючи часткове задоволення позову, а саме позов задоволено на 30,11%, із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1505 гривень 50 копійок ( 4000 грн. х 30,11% : 100 = 1505,50 грн.).

Суд також, відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України при ухваленні рішення у даній справі здійснює розподіл інших судових витрат, зокрема сум судового збору, які не були сплачені позивачкою при поданні даного позову майнового характеру до суду, у зв`язку з тим, що вона відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звіьнена від його сплати, виходячи зі ставки 992,40 грн., розмір якої визначено положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», які покладаються на сторону відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.16, 626, 901 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180, 181, 183, 185, 193, 198, 199 СК України, п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 2 821 (дві тисячі вісімсот двадцять одну) гривню 37 копійок в якості додаткових витрат на утримання дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 307 (триста сім) гривень 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 2 795 (дві тисячі сімсот дев`яносто п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в розмірі 1 505 (одна тисяча п`ятсот п`ять) гривень 50 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 грудня 2022 року.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов