У Х В А Л А

Справа № 285/4518/20

провадження № 4-с/0285/1/22

21 червня 2022 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сусловця М.Г., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

скаржник: представник Карбушева О.В.

представник Новоград-Волинського МРВ ДВС Кошман Л.А.,

боржник: ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні скаргу акціонерного товариства "Житомиробленерго" на дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький),-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року АТ "Житомиробленерго" звернулося до суду із зазначеною скаргою, у якій просить визнати дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу ДВС у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) неправомірними та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 66955119 від 16.02.2022 року, поновити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.01.2021р. у справі № 285/4518/20 зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою № 2 Ярунська мережна дільниця площею 0,2513 га, яка знаходиться в с. Ярунь, Новоград-Волинського району, та перебуває у постійному користуванні АТ «Житомиробленерго» на підставі Державного акту на право постійного користування землею П-ЖТ № 000714 виданого Ярунською сільською радою шляхом демонтажу паркану та цегляної будівлі (гаражу).

28.09.2021р. старшим державним виконавцем Новоград-Волинського відділу ДВС відкрите виконавче провадження № 66955119 з виконання виконавчого листа № 285/4518/20. В ході виконання виконавчого документа встановлено, що боржник рішення суду не виконав. а державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі абз. 3 п. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження". Вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню, а зазначене рішення суду може бути виконане без участі боржника, державному виконавцю необхідно було вчинити дії передбачені абз. 2 п. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Представником Новоград-Волинського відділу ДВС подано відзив на скаргу, у якій зазначено, що скаржником не доведено жодної підстави для поновлення виконавчого провадження та подальшого його виконання, адже підстава на яку посилається скаржник, щодо не направлення подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, спростовується наявними в матеріалах виконавчого провадження доказами, а саме те, що державний виконавець вчинив усі дії передбачені абз. 3 п. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

В судовому засіданні представник скаржника просила скаргу задовольнити, визнати дії державного виконавця неправомірними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та поновити виконавче провадження.

В судовому засіданні представник ДВС просила відмовити в задоволенні скарги з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він здійснив демонтаж паркану, а на цегляну будівлю (гараж) він має документи на право власності, тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та вивчивши суть скарги, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.01.2021 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 , та перебуває у постійному користуванні АТ «Житомиробленерго» на підставі Державного акту на право постійного користування землею П-ЖТ № 000714 виданого Ярунською сільською радою шляхом демонтажу паркану та цегляної будівлі (гаражу).

28.09.2021 року старшим державним виконавцем Новоград-Волинського відділу ДВС відкрите виконавче провадження № 66955119 з виконання виконавчого листа № 285/4518/20.

16.02.2022 року старшим державним виконавцем Новоград-Волинського ВДВС на ім`я начальника Новоград-Волинського РВП ГУНП у Житомирській області внесено подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання рішення суду № 285/4518/20.

Цього ж дн державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі абз. 3 п. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження.

18.04.2022 року Новоград-Волинським РВП ГУНП у Житомирській області повідомлено, що до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події ЄО № 67 від 31.03.2022 року зареєстровано звернення Новоград-Волинського відділу ДВС та розглянуто. В ході розгляду встановлено, що зі слів ОСОБА_1 демонтувати капітальну споруду (гараж) він не має можливості. Хоча з його слів він виконав усі вимоги суду. Слідчий відділ не вбачає в діях ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

Законом України «Про виконавче провадження» на державну виконавчу службу покладено важливий обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Верховний суд у постанові від 13.02.2018 у справі № 923/182/13 та у постанові від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14 дійшов висновків: та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення боржником, воно не може бути виконано без його участі на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з його особою та не унеможливлює виконання рішення суду без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

З Висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.06.2019 року (справа № 826/14580/16), вбачається, що направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не може бути єдиною та останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Здійснюючи примусове виконання судового рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії, державний виконавець вправі здійснювати й інші заходи примусового характеру після внесення відповідного повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, оскільки він не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, з огляду на те, що сам факт направлення повідомлення до правоохоронних органів при можливості виконання судового рішення без участі боржника (іншою особою) не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Стаття 63 ЗУ «Про виконавче провадження» відноситься до розділу VIII виконання рішень немайнового характеру.

Разом з тим, вимога про звільнення спірної земельної ділянки передбачає вилучення цієї ділянки у особи, яка на відповідній правовій підставі не набула права власності на неї і передачу цієї ділянки визначеній судом особі.

У разі задоволення такої вимоги судом рішення в цій частині підлягає виконанню як рішення майнового характеру.

Державним виконавцем були вчинені окремі відповідні дії щодо задоволення вимог стягувача, проте, в силу положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та зобов`язань.

Таким чином встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Та обставина, що саме боржник відповідно до вказаного судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судом обставини невиконання його боржником у добровільному порядку.

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За вказаних обставин, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення, тому в нього не було підстав для закриття провадження в справі з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", отже постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною і винесена за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, тому є неправомірною.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця пов`язані з винесенням постанови від 16.02.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП № 66955119 є неправомірними.

При таких обставинах, скаргу слід задовольнити, а постанову від 16.02.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП № 66955119 необхідно скасувати.

Стягувачу роз`яснити, що згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Враховую вищевикладене, керуючись ст.ст. 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу акціонерного товариства "Житомиробленерго" задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Титорчук Любов Миколаївни в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 66955119 від 16 лютого 2022 року - неправомірними.

Постанову старшого державного виконавця Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби у Новоград-Волинському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Титорчук Любов Миколаївни від 16 лютого 2022 року № 66955119 - скасувати та поновити виконавче провадження.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу складено в повному обсязі та підписано 27 червня 2022 року.

Головуючий: