Справа № 496/4178/21
Провадження № 2/496/486/22
19 травня 2022 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пасечник М.Л.
за участю секретаря Мірошніковій О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою страхового відшкодування,
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.03.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 FO-00069592 (далі Договір страхування). Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 . 18.09.2018 року на вул. Пастера в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу Opel, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Постановою від 18.10.2018 року Біляївським районним судом Одеської області по справі №496/4072/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 . Враховуючи наявність Договору страхування, представник власника пошкодженого автомобілю Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , звернувся до позивача з заявою про настання події ДТП.
З метою визначення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , було проведено його огляд про що складено акт огляду та отримано рахунок на оплату № 107 Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ремонту автомобіля № GAS-107, відповідно до яких вартість ремонту Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 95 215,80 грн., а також укладено додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до договору добровільного страхування транспорту ПК/21 FO-00069592 від 22.03.2018 року, відповідно до якого, представник власника пошкодженого транспортного засобу та ПрАТ «СГ «ТАС» дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування за подією складає 69 900 грн.. У зв`язку з зазначеним, позивачем, на підставі зібраних документів складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт №164В/05/2019, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 69 900 грн., яку було сплачено в якості страхового відшкодування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом та поштовим повідомленням яке направлялось за місцем реєстрації відповідача. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду остання не подавався.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що 22.03.2018 року ПрАТ «СГ «ТАС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 FO-00069592. Предметом Договору страхування є страхування транспортного засобу Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 .
18.09.2018 року на вул. Пастера в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Chevroler Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу Opel, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.
Постановою від 18.10.2018 року Біляївським районним судом Одеської області по справі №496/4072/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак, винуватість відповідача ОСОБА_1 у ДТП 18.09.2018 року о 17:50 год. за участі автомобіля марки «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 вже встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, і не підлягає доказуванню у даній справі.
До ПрАТ «СГ «ТАС»» звернувся потерпілий ОСОБА_2 з заявою про настання події від 19.09.2018 року за вх. №1909 в якій зазначив, що 18.09.2018 року сталося дорожньо - транспортна пригода.
Представником страховика ПрАТ «СГ «ТАС»» ОСОБА_3 в присутності страхувальника було складено акт від 03.11.2018 року огляду транспортного засобу (дефектна відомість) марки «Chevroler Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до рахунку оплати №107 від 28.11.2018 року було встановлено, що ремонт автомобіля (ТО) склав 95 215,80 грн.
У зв`язку з вищезазначеним, між позивачем та представником потерпілого було укладено Додаткову угоду на стадії виплати страхового відшкодування по факту настання страхового випадку до Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 FO-00069592 від 12.12.2018 року. Відповідно до вказаної додаткової угоди страхувальник визнає автомобіль «Chevroler Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 знищений та його відновлення економічне недоцільним, а також що страхове відшкодування страховика перед страхувальником по Договору згідно випадку, що стався 18.09.2018 року складає 69 900 грн..
Відповідно до страхового акту №164В/05/2019 встановлено, що згідно додатку 1 до Страхового акту сума страхового відшкодування становить 69 900 грн.. Вказану суму відповідно до Платіжного доручення №117499 від 08.01.2019 року була виплачена потерпілій стороні.
Згідно до ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ст. 1192 ЦК України, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п.9 ч.1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Відповідно до п.33.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї.
За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (ст. 36.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.1 ст. 1187 ЦК України).
За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України).
Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Судом встановлено, що позивачем ПрАТ «СГ «ТАС»» виплачено потерпілому страхове відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 69 900 грн.
За змістом вищенаведених правових норм, після виплати страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги, яке страхувальник (особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, до ПрАТ «СГ «ТАС» перейшло право на отримання від відповідача ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, суми непокритих збитків у розмірі 69 900 грн.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
В п. 26 цієї Постанови вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки відповідно до правил ст. 993 ЦК України.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для їх повного задоволення.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді судового збору.
Керуючись ст. ст. 11, 1191 ЦК України, ст. ст. 22, 38, 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. ст. 12, 13, 76 81, 82, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу витрат - задовольнити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 27.06.2022.

Суддя М.Л. Пасечник