Справа № 545/5347/22
Провадження № 2/545/1988/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді Богомолової Л.В.,

при секретарі Снегир Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по розписці у сумі 60000 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент звернення до суду з позовом 2213779,20 грн. Строк повернення коштів, згідно розписки, 01.03.2020 року. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за розпискою не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 2213779,20 грн.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом у відповідності до ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідив надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.03.2018 р. позивачем ОСОБА_1 особисто було передано в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 60000 доларів США за розпискою, що за курсом Національного банку України, станом на 05 березня 2018 р., складало еквівалент 1 592 400 грн. За курсом Національного банку України заборгованість на момент звернення до суду склала 2 213 779,2 грн.

На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 05 березня 2018 із зазначенням умов їх повернення (а.с.3).

Незважаючи на досить тривалий час користування позикою відповідач не повернув позивачу отримані кошти, хоча за розпискою строк повернення скінчився 01.03.2020 р.

На неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються.

У зв`язку із тим, що відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів ухиляється від виконання зобов`язання, єдиним шляхом повернення грошових коштів є рішення суду.

В результаті такої поведінки відповідача позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц

Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, за умовами ст. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно наданого позивачем оригіналу розписки вбачається, що ОСОБА_2 особисто написав вказану розписку і даний факт не оспорюється позивачем. У вказаній розписці чітко вказана сума позики, термін повернення коштів, засвідчено особистим підписом. Дана розписка, яка є правочином, не визнана недійсною у встановленому законом порядку, даних про її оспорювання у судовому порядку до суду сторонами не надано.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу розмірі 2213779,20 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 12405,00 грн. судового збору.

Щодо витрат в розмірі 20000 грн. відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 заборгованість у розмірі 2213779,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 12405,00 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 копійок.

В задоволенні вимог щодо стягнення судових витрати в розмірі 20000 гривень 00 копійок - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л. В. Богомолова