Справа № 169/144/19
Провадження № 2/169/78/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю: секретаря судового засідання Мисюка П.З.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Півня Г.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Гут А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Луківська селищна рада Ковельського району Волинської області про визнання заповіту недійсним

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 . Відповідно до заповіту від 18 лютого 1998 року вказаний житловий будинок ОСОБА_3 заповіла своєму синові ОСОБА_4 . Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Позивач ОСОБА_1 , яка є його дочкою, під час вчинення дій, необхідних для прийняття спадщини, дізналася, що 16 червня 2005 року спадкодавець склала заповіт, посвідчений секретарем Новосілківської сільської ради Бортнічук Л.В., згідно з яким заповіла все своє майно своєму онукові ОСОБА_2 . Вказуючи, що ОСОБА_3 була неписьменною, у зв`язку з чим не могла прочитати вказаний заповіт і підписати його, та що наявність оспорюваного заповіту порушує її права на отримання спадщини, позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт, посвідчений 16 червня 2005 року секретарем Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 28.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що твердження позивача щодо тих обставин, що ОСОБА_3 була неписьменною, у зв`язку з чим не могла прочитати документ і підписати його, є неправдивими та непідтверджені жодними доказами. Більше того, позивач у позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_3 склала заповіт 18 лютого 1998 року, отже, вміла читати і писати. Крім того, відповідач вказує на те, що оспорюваний заповіт не порушує права позивача на спадкування після смерті батька, оскільки її батько ОСОБА_4 , на користь якого був складений попередній заповіт від 18 лютого 1998 року, не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , так як на час відкриття спадщини з нею не проживав, заяву про прийняття спадщини у визначеному законом порядку не подавав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Півень Г.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гут А.В. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили у його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Луківської селищної ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився, однак селищний голова Климук А. подав адресовану суду заяву, в якій просив судові засідання у цій справі проводити без участі представника Луківської селищної ради.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як установив суд, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 7).

Після смерті останньої залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з погосподарської книги №2 Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області, довідка, що видана виконавчим комітетом Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області 07 листопада 2018 року №984 (а. с. 10, 11).

Відповідно до заповіту від 18 лютого 1998 року вказаний житловий будинок ОСОБА_3 заповіла своєму синові ОСОБА_4 (а .с .13).

Однак 16 червня 2005 року спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла своєму онукові ОСОБА_2 (а. с. 16).

Вказаний заповіт посвідчений секретарем Новосілківської сільської ради Бортнічук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 28.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки ОСОБА_3 була неписьменною, у зв`язку з чим не могла прочитати оспорюваний заповіт і підписати його, а посвідчення такого заповіту мало відбуватися при свідках.

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на дату посвідчення заповіту) визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти.

Відповідно до пункту 33 Розділу III Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, що була чинною на дату посвідчення заповіту, заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Заповіт, посвідчений 16 червня 2005 року секретарем Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області, зареєстрований в реєстрі за № 28, який позивач просить визнати недійсним, складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, підписаний особисто заповідачем ОСОБА_3 та посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 не підписувала заповіт, не підтверджуються жодними достовірними та допустимими доказами, а відтак ці доводи не свідчать про дефект форми заповіту та його недійсність у зв`язку з цим.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не вказували про те, що ОСОБА_3 особисто не підписувала оспорюваний заповіт.

Свідок ОСОБА_7 , яка посвідчувала оспорюваний заповіт як секретар Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області, в судове засідання на повторний виклик не з`явилася, подала до суду письмову заяву від 29 листопада 2022 року, в якій зазначила про те, що вона не може з`явитися для дачі показань як свідок через поганий стан здоров`я, та, що оскільки з часу посвідчення заповіту минуло більше десяти років, вона не зможе повідомити про суттєві обставини у вказаній справі.

В подальшому клопотання про виклик свідка ОСОБА_7 позивач та її представник не заявляли.

Установивши, що під час посвідчення оспорюваного заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування дотримано вимоги статей 1247, 1248 ЦК України, а позивач не надала суду належних та допустимих доказів про порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні, та не довела, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту від 16 червня 2005 року недійсним.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як установив суд, що ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем ОСОБА_3 , оскільки довідками, виданими виконавчим комітетом Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 13 березня 2018 року №225 та від 19 листопада 2018 року №1006, підтверджується, що ОСОБА_4 з 2000 року і до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 за цією ж адресою проживала до 27 березня 2002 року, після чого вибула на постійне місце проживання у село Новосілки Турійського району Волинської області, де проживала до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , як видно з довідки Новосілківської сільської ради Турійського району Волинської області від 16 листопада 2018 року №382.

Відповідної заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори ОСОБА_4 не подавав.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 18).

Отже, ОСОБА_4 вважається таким, що спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв та спадкових прав не набув, а відповідно, не набула їх і позивач ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_4 та спадкоємцем за законом після смерті останнього.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що оспорюваний заповіт не порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, та дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, статей 15, 16, 1216, 1233, 1247, 1257, 1268, 1269 ЦК України, та керуючись статтями 141, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Луківська селищна рада Ковельського району Волинської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ім`я позивача ОСОБА_1 , жителька: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області 26 квітня 2007 року.

Ім`я представника позивача ОСОБА_8 , місце перебування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта невідомі.

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 , житель: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Турійським РВ УМВС України у Волинській області 20 жовтня 1998 року.

Ім`я представника відповідача ОСОБА_9 , місце перебування: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта невідомі.

Найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Луківська селищна рада Ковельського району Волинської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 7, смт Луків, Ковельський (колишній Турійський) район, Волинська область, .

Головуючий

Повне судове рішення складено 09 грудня 2022 року.