Провадження № 2/761/2175/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, у якому з врахування збільшення розміру позовних вимог просить визнати недійсним договір позики за розпискою, складеною 10.12.2013 р. від її імені, та визнати недійсною розписку, складену 10.12.2013 р. від її імені.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019 р. у справі № 362/6495/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, вказаний позов задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики (розпискою від 10.12.2013 р.). Позивачка зазначає, що існування як доказу копії боргової розписки від 10.12.2013 р., яку вона не писала, призвело до встановлення судом у вказаному рішенні обставин укладення договору позики за цією борговою розпискою на підтвердження отримання грошових коштів у сумі 44800,00 дол. США і 7500,00 Євро. Посилаючись на те, що розписка написана не нею та суперечить вимогам законодавства, яке регулює позикові відносини, позивачка вважає, що договір позики за розпискою та саме розписка підлягають визнанню недійсними, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 20.12.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою від 12.05.2020 р. задоволено клопотання представника позивача, продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою від 18.03.2021 р. задоволено клопотання представника позивача та зобов`язано відповідача подати до суду письмові відповіді у формі заяви свідка, копію якої надіслати позивачу в строки, передбачені ст. 93 ЦПК України, на поставлені у позовній заяві питання.

Ухвала від 02.09.2021 р. задоволено клопотання представника позивача, прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 02.09.2021 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі комплексну судову експертизу (судово-почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів), на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 06.05.2022 р. поновлено провадження у справі, оскільки відпали обставини, які викликали його зупинення.

Ухвалою від 20.09.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії розписки від 10.12.2013 р., ОСОБА_1 отримала по договору позики від ОСОБА_2 7500,00 Євро та 44800,00 дол. США. Також у розписці зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язується повернути борг за курсом валют у період повернення боргу - 10.10.2016 р. З наслідками неповернення боргу у вказаний строк ознайомлений - ст. 625 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе за договором позики зобов`язання своєчасно не виконала, тому ОСОБА_2 звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з відповідним позовом про стягнення боргу.

Так, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019 р. у справі № 362/6495/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, вказаний позов задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики (розпискою) в сумі 41131,44 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.04.2019 р. становить еквівалент 1113885,50 грн. та 7964,00 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.04.2019 р. становить еквівалент 242482,33 грн., а також судові витрати в сумі 8810,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що розписка від 10.12.2013 р. написана не нею та суперечить вимогам законодавства, яке регулює позикові відносини, при цьому існування як доказу копії цієї боргової розписки призвело до встановлення судом у рішенні від 04.04.2019 р. обставин укладення договору позики за борговою розпискою.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так позивачка, зазначаючи, що вона розписку від 10.12.2013 р. не писала та визначені у ній грошові кошти не отримувала, з метою підтвердження цього заявила клопотання про призначення комплексної судової експертизи (судово-почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів).

Ухвалою від 02.09.2021 р. призначено у справі комплексну судову експертизу (судово-почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів), проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертів поставлені наступні питання: 1. Чи виконано підпис та рукописний текст у розписці від 10.12.2013 р. від імені ОСОБА_1 безпосередньо самою ОСОБА_1 чи іншою особою? 2. Яку дію під час оформлення складеної від імені ОСОБА_1 розписки від 10.12.2013 р. було здійснено першою: виконання тексту (змісту) розписки чи вчинення підпису?

Зі змісту висновку експерта, складеного за результатами проведення призначеної комплексної судової експертизи № КСЕ-19-21/30040 від 17.02.2022 р., вбачається, що рукописний запис « ОСОБА_3 » та підпис під від імені ОСОБА_1 під стовпчиком «Должник» у розписці від імені ОСОБА_1 від 10.12.2013 р., виконані ОСОБА_1 . Рукописні записи, що починаються словами: «г.Васильков 10 декабря 2013 г…» та закінчуючи словами «… в Киевской області» у розписці від імені ОСОБА_1 від 10.12.2013 р., виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Питання № 2 не вирішувалось у зв`язку з тим, що на даний час у Експертній службі МВС України відсутня відповідна методика.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що висновком експерта встановлено, що позивачка підписувала розписку від 10.12.2013 р., а тому суд вважає, що своїм підписом позивачка підтвердила отримання від відповідачки грошових коштів у визначених сумах та взяла на себе зобов`язання їх повернути до 10.10.2016 р., а отже між позивачкою та відповідачкою у такий спосіб виникли позикові відносини.

Також вказані обставини підтвердила відповідачка у поданих нею до суду письмових відповідях на поставлені позивачем у позовній заяві питання у формі заяви свідка від 13.08.2021 р., будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань відповідно до ст. 384 КК України.

Крім того, згідно правового висновку викладено Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, який неодноразово застосовувався Верховним Судом у своїх постановах в подібних правовідносинах, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З врахуванням вказаного правового висновку, судом встановлено, що розпискою від 10.12.2013 р., яку підписали як позивачка, так і відповідачка, підтверджується укладення між сторонами договору позики та погодження його умови, при цьому зміст цього правочину не суперечить вимогам законодавства.

Разом з тим, суд не приймає до уваги наданий стороною позивача науково-правовий висновок від 20.08.2019 р., оскільки всупереч положень ст. 73 ЦПК України експерт з питань права, який склав цей висновок, до участі у справі судом не допускався, при цьому у висновку відсутні відомості про попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України.

За таких обставин, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивачка поставивши свій підпис на розписці підтвердила отримання нею від відповідачки грошових коштів та погодилась з викладеними у ній умовами, що свідчить про укладення у такому вигляді між сторонами договору позики, зміст якого повністю відповідає вимогам закону, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: