Ухвала

12 липня 2022 року

місто Київ

справа № 756/2100/20

провадження № 61-5014ск22

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивачів

ОСОБА_1 у січні 2020 року звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») про захист прав споживача, стягнення банківського вкладу та трьох відсотків річних за прострочення повернення банківського вкладу.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 29 вересня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд стягнув з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 21 132, 49 євро, здійснив розподіл судових витрат.

Постановою від 18 лютого 2022 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задовольнив; рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.

Суд здійснив розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 06 червня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року в частині часткового стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000, 00 грн, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача судові витрати, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання.

Заявник 29 червня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, надав Суду виправлену редакцію касаційної скарги.

Верховний Суд робить висновок, що заявник не виконав вимоги ухвали, оскільки не обґрунтував щодо якої саме норми права не сформульований правовий висновок Верховного Суду, а тому наведена підстава про відсутність висновку Верховного Суду не може бути прийнята.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявник, який переконаний, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначив те, що:

- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, від 29 листопада 2017 року справі № 6-109цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 463/3144/15-ц, відповідно до яких суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору;

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 922/3142/17, від 02 травня 2018 року у справі № 910/22350/16, від 11 червня 2018 року у справі № 923/567/17, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17, у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 20 січня 2021 року у справі № 357/11023/18, від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19, якими визначено порядок розподілу судових витрат;

- (3) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зробив висновок про те, що оскільки заявник не виконав вимоги ухвали від 20 червня 2022 року про усунення недоліків касаційної скарги, тому посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, є неналежно викладеним та не обґрунтованим, а тому не враховується Верховним Судом під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі. ОСОБА_2 не обґрунтував, щодо якої саме норми права не сформульований правовий висновок Верховного Суду, що призвело до неправильного застосування судами таких правових норм.

Серед інших підстав касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги

ІІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що постанова Київського апеляційного суду ухвалена 18 лютого 2022 року, копію цієї постанови він отримав на електронну адресу 12 травня 2022 року, на підтвердження чого заявник надав копію супровідного листа Київського апеляційного суду від 12 травня 2022 року № 06.2.-01/840/2022, тож останнім днем подачі касаційної скарги було 13 червня 2022 року.

Оскільки на період дії воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 було обмежено публічний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, тому заявник був позбавлений можливості самостійно раніше ознайомитися з постановою суду апеляційної інстанції, а тому вважає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій можна визнати поважними.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та доводів про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.

IV. ЩОДО КЛОПОТАННЯ ПРО ЗВІЛЬНЕННЯ ВІД СПЛАТИ СУДОВОГО ЗБОРУ ЗА ПОДАННЯ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору банківського вкладу від 10 січня 2017 року № 000062640 він є споживачем фінансових послуг.

Згідно із правовою позицією, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18 вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заявник також зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка наявна у постанові від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 судовий збір не сплачується при оскарженні додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат або встановлення порядку виконання судового рішення, тобто при розв`язанні питань, які не пов`язані з вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

ОСОБА_1 просить Суд врахувати ці правові висновки та звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року.

Верховний Суд констатує, що наведене свідчить про можливість звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги в силу Закону, відповідно зазначене клопотання не підлягає вирішенню із ухваленням процесуального рішення.

V. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Оболонського районного суду міста Києва цивільну справу № 756/2100/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак