Справа № 523/8463/22
Провадження № 2/522/2288/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Сулими А.С.,

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2021 позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ «2Х2 ФІНАНС» є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій зареєстрована ОСОБА_1 . Однак, попередній власник ОСОБА_2 втратив право власності і відповідно і право користування на згадану квартиру, це ж саме стосується і членів його родини, друзів та будь-кого іншого. Дана ситуація перешкоджає здійсненню належного позивачу права володіння, користування та розпорядження квартирою, у зв`язку з чим, просить суд ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку.

06.09.2021 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси справу № 523/8463/21 передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

01.11.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

21.02.2022, 28.06.2022, 12.09.2022, 05.10.2022 до суду від представника позивача надійшли заяви, у яких він просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

15.04.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги, з огляду на наступне. Квартира АДРЕСА_1 була предметом іпотеки та придбана позивачем у порядку, встановленому ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з чим позивач мав звернутися до відповідача з вимогою про звільнення квартири в досудовому порядку та лише після отримання відмови від ОСОБА_1 про звільнення квартири та не виконання нею такої вимоги, мав звернутися до суду. Окрім того, придбана позивачем квартира є майном, придбаним в особи, яка не мала права на її відчуження. При цьому, добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпорядження чужим майном. Проте, у матеріалах справи відсутні докази наявності у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права розпорядження квартирою, виселення з якої вимагає позивач.

01.11.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява, у якій вона просить суд зупинити провадження у справі № 523/8463/21 до набрання законної сили судовим рішення у справі № 522/13054/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «2Х2 ФІНАНС», ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів іпотеки та купівлі-продажу та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, що розглядається Приморським районним судом м. Одеси.

29.11.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання у якому він просить суд розглянути клопотання про зупинення провадження у справі та повідомити про прийняте судом рішення.

29.11.2022 ухвалою суду у задоволені заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шаркової Н.Р. про зупинення провадження у справі № 523/8463/21 до набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/13054/22 відмовлено.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999).

У пункті 44 рішення від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Судом встановлено, що 24.12.2007 між АТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, який містить іпотечне застереження та який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. за реєстровим № 2500.

08.04.2020 між ПАТ №КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір № GL3N016222 про відступлення прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 577.

24.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «2Х2 ФІНАНС» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.

Факт реєстрації місця проживання відповідача у зазначеній квартирі позивача підтверджується відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 15.03.2021 № Т5-47144-ю/л та відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, наданої на запит суду.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Нормами ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Положеннями ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї наймача віднесено дружину наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи як члена своєї сім`ї.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки була придбана ними під час перебування в шлюбі.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

У своїй позовній заяві позивач вказує лише на той факт, що моделлю господарської діяльності ТОВ «2Х2 ФІНАНС» є продаж об`єктів нерухомого майна на ринку вторинної нерухомості.

Доказів того, що відповідач відсутня у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем) та наявності у неї іншого житла, матеріали справи не містять. Окрім того, у своєму відзиві відповідач також акцентує увагу на тому, що іншого житла вона не має, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

При розгляді справи про визнавання особи такою, що втратила право користування житлом, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Як проголошено у ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Крім того, права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.

Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Такі висновки у подібних правовідносинах наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 569/4373/16-ц.

Отже, визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житлом буде мати наслідком виселення останньої із квартири. Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач у справі має у наявності інше житло,земельну ділянку, рухоме майно, можливості винаймати інше житло для проживання, а тому у разі задоволення позову ОСОБА_1 може стати безхатченком.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 754/613/18-ц та від 14.04.2021 у справі № 581/489/20.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює йому перешкоди в реалізації правомочностей власника, а тому визнання її такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням є порушенням права відповідача на повагу до житла, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 ФІНАНС» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 21.12.2022.

Суддя І.А. Павлик