Справа № 932/640/22
Провадження № 2/932/155/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.,

при секретарі - Скрипниченко К.Г.,

розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

25.01.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 25.01.2022 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

18.02.2022 року до суду від позивача надійшла позовна заява (уточнена) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину, в якій позивач просить припинити стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 по рішенню Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2020 року за справою №932/16588/19 у зв`язку з відсутності можливості надавати матеріальну допомогу. В обгрунтування позову позивач вказує на те, що згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2020 року за справою № 932/16588/19 було вирішено щомісяця стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи стягнення з 22.11.2019 року і до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-х річного віку. На цей час відбувається виконання цього рішення суду, тобто, це може тривати до 21.11.2024 року. У нього, як боржника з виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, суттєво змінилися життєві обставини, внаслідок чого його позивача матеріальний і фінансовий стан не дозволяє більше надавати підтримку ОСОБА_3 шляхом сплати аліментів на його утримання. Зараз він має нову сім`ю і вони з дружиною, маючи фактичні шлюбні сімейні відносини і спільне проживання, мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого він як батько має беззаперечний обов`язок утримувати та родину в цілому, адже дружина - мати дитини не може працювати і доглядає за їх сином. Цей обов`язок потребує від нього значних матеріальних витрат, тому він не може надавати допомогу ще й працездатному повнолітньому ОСОБА_3 . Також позивач зазначає, що постійної допомоги потребує його матір, 1946 року народження, адже його батько помер і тільки він може їй допомагати, її стан здоров`я в останні роки значно погіршився, а саме катаракта обох сітчаток зіниць, необхідна санація обох щелеп, ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., ризик IV, варикозне розширення вен, вона потребує постійного обстеження, лікування та приймання ліків. Такі витрати непомірні для її пенсії, тому він має допомагати матеріально та фізично і щомісячно підтримує її фінансово в розмірі 2 000 грн. В ході медичного обстеження його матері було встановлено множинні кісти печінки, ознаки хронічного холециститу, застійного жовчного міхура, кіста лівої нирки, а також МРТ головного мозку показало признаки вираженої судинної енцефалопатії, гіпоплазію правої позвоночної артерії (варіант розвитку). Також, мають значення особисті необхідні витрати на комунальні послуги, мобільний зв`язок, витрати на їжу та одяг, які складають близько 7 000 - 8 000 грн. на місяць, а також непередбачувані витрати на медичне обслуговування. Крім того, він має кредитні зобов`язання, що потребує від нього значних щомісячних матеріальних витрат. Таким чином, враховуючи те, що він опікується своєю новонародженою малолітньою дитиною та непрацездатною матір`ю, то він має складне матеріальне становище і тому не може надавати матеріальну допомогу повнолітньому ОСОБА_3 . Вважає, що за таких обставин суд має припинити своїм рішенням правовідносини щодо виплати аліментів на користь ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 30.03.2022 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02.05.2022 року до суду від ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, посилаючись на те, що, починаючи з серпня 2015 року на позивача Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було покладено обов`язок зі сплати аліментів на її користь для утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , відносно якого він був позбавлений батьківських прав за рішенням цього ж суду. 16.01.2020 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на її користь для утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , який продовжує навчання на денній формі в університеті митної справи. Під час слухання справи на одному із засідань ОСОБА_1 був присутній, повідомив про одне єдине місце своєї роботи - служба приміських перевезень Придніпровської залізниці, тоді як на той час з 2015 року вже мав додаткові джерела доходів з іншого структурного підрозділу залізниці - моторвагонного депо та з військомату, які приховував та аліменти з цих доходів не сплачував, при цьому, зазначав, що позов він визнає і рішення не оскаржував. У 2020 році їй стало відомо про приховані доходи, тому звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за минулий період, проте їй було відмовлено з посиланням на те, що розмір заборгованості нарахований нею замість органу ДВС. Після чого за її заявою Центральний ДВС відкрив провадження та стягує аліменти на повнолітню дитину примусово з усіх трьох джерел доходів позивача. З моменту як почалося утримання аліментів з усіх видів доходів, а саме з січня 2022 року, виник цей позов, за допомогою якого позивач тепер намагається припинити їх виплату зовсім. ОСОБА_2 зазначає, що у якості обґрунтування вимог позивач принижує своє матеріальне становище, яке обтяжено купівлею медикаментів у 2018 році та укладанням ним договорів займу та купівлі-продажу з розстрочкою платежу, датованих також 2018 роком, проте вказані витрати вже існували на момент прийняття судом вищевказаного рішення і ніяким чином не впливали на його матеріальне становище навіть при доходах з одного джерела, а, враховуючи, що джерел було значно більше, то наданий аргумент ОСОБА_1 не заслуговує на увагу. Також, зазначає, що договір купівлі-продажу будинку не посвідчений нотаріально, що вказує на нікчемність договору, а графіки в обох вказаних договорах абсолютно ідентичні, які укладені з різним особами, що викликає сумнів в їх реальності; позивач посилається на кредитні обов`язки зі спілкою «Добробут» за договором від 17.01.2020 року, але згідно графіку ці зобов`язання вже мають бути виконані на сьогодні і не складають ніякого матеріального навантаження. Також, позивач посилається на утримання ним своєї матері, яка в свою чергу разом з ним не проживає згідно довідки про склад сім`ї, він замовчує, що його матір є самодостатньою людиною, яка має у власності квартиру АДРЕСА_1 , а крім позивача має працездатну доньку ОСОБА_6 , 1976 р.н., яка має постійний дохід від Придніпровської залізниці. Позивач посилається, що має на утриманні цивільну дружину ОСОБА_7 , проте доказів, що вона перебуває на його утриманні, не надає; вказує, що в нього у 2022 році народилася дитина, яка знаходиться на його утриманні, проте вказаний аргумент не є підставою для припинення сплати ним аліментів на її користь для утримання повнолітньої дитини.
Відповідачка також вказує у Відзиві, що позивач не несе витрат з навчання ОСОБА_8 , що в період з 2019 р. по цей час склали 54 000,0 грн., ці витрати в повному обсязі несе вона, окрім ОСОБА_8 на утриманні вона має малолітню дитину ОСОБА_9 ; сама вона має незадовільний стан здоров`я, мала хірургічні втручання у березні 2019р., у грудні 2021р., у лютому 2022р., а також стаціонарне лікування з інших хронічних захворювань у 2022р. з постійною плановою госпіталізацією, а також рекомендацією окуліста про заміну хрусталіка та отоларинголога про планове хірургічне втручання, син Єгор також потребує хірургічного втручання щодо колінного суглобу в результаті обриву меніска лівого коліна.
06.06.2022 року до суду від позивача надійшла Відповідь на відзив, в якій він, зокрема, зазначає, що доводи відповідача ОСОБА_2 щодо заможності матері позивача є необгрунтованими та є лише її міркуваннями, позивачем було надано до суду довідку про доходи його непрацездатної матері, яка доводить факт отримання нею мінімального доходу, а відповідно до вимог чинного Сімейного кодексу України на повнолітніх дітей покладено обов`язок піклування, прояву турботи та надання допомоги для батьків. Він вважає, що посилання відповідача ОСОБА_2 на факт наявності у неї на утриманні малолітньої дитини та незадовільний стану здоров`я взагалі не відноситься до суті справи, оскільки у неї є чоловік, який повинен утримувати малолітню дитину, і незадовільний стан здоров`я жодним чином не впливає на нарахування та стягнення аліментів з позивача, а тому не відносяться до суті справи. Вважає посилання відповідача ОСОБА_2 на той факт, що ОСОБА_3 на сьогодні потребує хірургічного втручання, також є необгрунтованим. Як доказ факту необхідності хірургічного втручання, ОСОБА_2 надала лист огляду лікарем травматологом від 01.10.2021 року, яким ОСОБА_3 було рекомендовано провести ряд заходів, в тому числі МРТ обслідування та повторна консультація у лікаря, але відповідачами не надано жодного доказу того факту, що ними виконані рекомендації та факт необхідності хірургічного втручання дійсно необхідний, також з моменту консультації у лікаря-травматолога до сьогодні пройшло вже більше ніж 6 місяців, а рекомендації лікаря відповідачами не виконані, що дає змогу стороні позивача вважати про відсутність гострої необхідності проводити хірургічне втручання на лівому колінному суглобі ОСОБА_3 .
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У наданому суду 04.10.2022 року клопотанні представник позивача просив розглянути справу без участі позивача за наявними у матеріалах справи документами.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 04.10.2022 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: батьком ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 28.11.2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 695.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2020 року, ухваленим у цивільній справі №932/16588/19, постановлено про щомісячне стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи стягнення з 22.11.2019 року і до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-х річного віку. На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відповідному органі виконавчої служби, про що зазначили сторони.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а саме, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.1 ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
При цьому, вбачається, що статтею 267 СК України передбачено обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх братів та сестер повнолітніми братами, сестрами; статтею 268 СК України передбачено обов`язок мачухи, вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка; статтею 269 СК України передбачено обов`язок інших осіб утримувати дитину; обов`язок падчерки, пасинка утримувати мачуху, вітчима передбачено статтею 270 СК України; статтею 271 СК України передбачено обов`язок особи утримувати тих, з ким вона проживала однією сім`єю до досягнення повноліття.
Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У позовній заяві, що розглядається у даній справі, позивач просить припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 по рішенню Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2020 року за справою №932/16588/19 у зв`язку з відсутності можливості надавати матеріальну допомогу.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на цей час у нього, як боржника з виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, суттєво змінилися життєві обставини, внаслідок чого його матеріальний і фінансовий стан не дозволяє більше надавати підтримку ОСОБА_3 шляхом сплати аліментів на його утримання; зараз він має нову сім`ю і вони з його дружиною мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого він як батько утримує матеріально, оскільки мати дитини не працює в зв`язку з доглядом за їх сином.
На підтвердження вказаних доводів позивачем надано суду копію свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого 11.01.2022 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідно до якого позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_7 , на підтвердження сумісного проживання з якою позивачем надано суду копію Акту № 129 від 30.06.2021 року, складеного за участю сусідів позивача та завіреного печаткою «Управління майном колишнього смт. Таромське Дніпровської міської ради».

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , виданого 23.04.2022 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), 23.04.2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За твердженням позивача його постійної допомоги потребує його матір ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка має незадовільний стан здоров`я, хвора на катаракту обох сітчаток зіниць, потребує санації обох щелеп, має ішемічну хворобу серця: дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II ст., ризик IV, варикозне розширення вен, множинні кісти печінки, ознаки хронічного холециститу, застійного жовчного міхура, кісту лівої нирки, ознаки вираженої судинної енцефалопатії, гіпоплазію правої позвоночної артерії (варіант розвитку), в наслідок чого вона потребує постійного обстеження, лікування та приймання ліків, на що необхідно нести витрати, які є непомірними для її пенсії, його батько помер, тому він має допомагати матері матеріально та фізично і щомісячно підтримує її фінансово в розмірі 2 000 грн.
На підтвердження вказаних тверджень, в тому числі стосовно незадовільного стану здоров`я матері - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позивачем надано суду копії: свідоцтва про його народження Серії НОМЕР_4 , паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_10 від 01.06.2017 року, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_10 , довідки про доходи ОСОБА_10 та копії медичних документів, копію свідоцтва про смерть батька ОСОБА_11 . Серії НОМЕР_6 . Також, позивач вказав у позові, що несе особисті необхідні витрати на комунальні послуги, мобільний зв`язок, витрати на їжу та одяг, які складають близько 7 000 - 8 000 грн. на місяць, а також непередбачувані витрати на медичне обслуговування. Крім того, вказав, що має кредитні зобов`язання, що потребує від нього значних щомісячних матеріальних витрат. На підтвердження вказаного позивач надав суду копії договору займа від 23.04.2018 року, договору купівлі-продажу житлового будинку (з розстрочкою платежу) від 22.03.2018 року, кредитного договору.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів у вигляді пред`явлення позову про припинення стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 по судовому рішенню, який не відповідає та не передбачений положенням ст. 16 ЦК України, оскільки при наявності наведених ним підстав та обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану як платника аліментів він вправі звернутися до суду з позовом про зміну встановленого розміру аліментів або звільнення його від їх сплати, а не з вимогами про припинення їх стягнення, зважаючи також на те, що положення статтей 188, 273 СК України не містять такої підстави для звільнення від сплати аліментів, як і положення статтей 267-271 СК України.
Із наведених підстав, зважаючи на межі заявлених позовних вимог, позовна заява про припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину не підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 274, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дитину відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева