Справа № 682/924/22
Провадження № 2/682/408/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

23 грудня 2022 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі :

судді Матвєєвої Н.В.

за участю секретаря судового засідання Дубовка Г.Ю.

З участю позивачка ОСОБА_1 та його представника - адвоката Горщара Б.А.

відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Жилюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Славута Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю та визнання 1/2 частки на право спільної часткової власності подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши, що з 2000 року і по теперішній час вони з відповідачкою проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на час подачі позову проживають за адресою : АДРЕСА_1 , де зареєстровані, що підтверджується даними будинкової книги. На той час ніхто із них в іншому шлюбі не перебував. В період з 1995 року він перебував на тимчасових заробітках у Республіці Польща. В цей час вони з відповідачкою займалися підприємницькою діяльністю, тобто вели спільне господарство та мали спільний бюджет. До знайомства з ОСОБА_2 , він проживав за адресою : м. Славута, де був зареєстрований по АДРЕСА_2 , потім став проживати разом із відповідачкою за адресою : АДРЕСА_3 . В подальшому за період спільного проживання, за спільні кошти ними було побудовано житловий будинок площею 360,3 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (магазин) площею 199,8 кв.м., право власності на вказані об`єкти зареєстровано за ОСОБА_2 11.12.2013 року, про що свідчать дані з Державного реєстру прав на нерухоме майно. На теперішній час їх відносини погіршилися, тому він має намір звернутися до суду, оскільки у зазначених об`єктах нерухомості його частка становить 1/2 частину. Обставини, що свідчать про факт його з відповідачкою проживання однією сім`єю та придбання спільного майна, можуть підтвердити свідки : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інші свідки. Обставини, які свідчать про факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу стверджуються також даними будикової книги, бо вони з ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою - адресою місця розташування приміщення магазину, де вони здійснюють підприємницьку діяльність - торгівлю будівельними матеріалами. Крім того, належність спільного майна підтверджується державним актом на право власності земельної ділянки, кадастровий номер 0:01:011:0134, площею 0,0648 кв.м., договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2009 року, який свідчить про наявність у нього грошових коштів, які вони з відповідачкою витратили на побудову житлового будинку та розвиток підприємницької діяльності, у якому на теперішній час проживають та зареєстровані. Згідно іпотечного договору від 06.06.2012 року, а саме п.3.7 зазначено, що вони з ОСОБА_2 перебувають у фактичних шлюбних відносинах, що на той час нею не заперечувалося, а навпаки визнавалося, про що свідчить її підпис у зазначеному договорі іпотеки. Крім того, ним від 06.06.2012 року надавалася згода, засвідчена нотаріусом, на передачу в іпотеку на умовах та на свій розсуд, набутих ними спільно нежитлового приміщення - приміщення магазину, житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 , які на тепершній час є предметом спору. Вважає, що виходячи з виниклих з ОСОБА_2 правовідносин він має право на 1/2 частину у спільному майні подружжя.

Просив суд встановити факт, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по теперішній час.

Визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку площею 360,3 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна : 06 та визнати за ним право спільної часткової власності на 1/2 частину нежитлового приміщення (магазину) площею 199,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 06, стягнути з відповідачки судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, при цьому позивач уточнив, що до цього часу проживає в спірному житловому будинку з відповідачкою, але сімейні стосунки у них припинилися близько 2-3 років тому, з часу коли відповідачка почала виставляти житловий будинок та нежитлове приміщення на продаж, він зрозумів, що його право порушене, бо майно зареєстроване за ОСОБА_2 і тому звернувся до суду.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник позову не визнали, пояснивши, що ОСОБА_2 зустрічалася якийсь час із ОСОБА_1 і мала з ним інтимні стосунки, коли його вигнала з дому дружина, вона йому дозволила проживати в будинку АДРЕСА_1 . Житловий будинок та нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 вона будувала сама, за кошти, зароблені від підприємницької діяльності, ОСОБА_1 не приймав участі у будівництві вказаного об`єкту нерухомості. До того ж, ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки після 2016 року будь-які відносини між сторонами припинилися, в них склалися неприязні стосунки. Також позов про визнання права спільної часткової власності за ОСОБА_1 є передчасним, оскільки він не ставить вимогу про визнання нерухомого майна, що є предметом спору спільним сумісним майном подружжя та не просить виділити його частку в майні в натурі.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України на належність, допустимість, достовірність та взаємозв`язок між собою приходить до наступного висновку.

З пояснень свідка ОСОБА_5 слідує, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_1 , тому їй відомо, що з ОСОБА_2 він почав проживати як чоловік та дружина з 2000 року, спочатку вони жили з нею в гуртожитку, а потім побудували будинок на АДРЕСА_1 . За час спільного з нею проживання за 300 доларів США вони купили земельну ділянку по АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 побудував там будинок, продав без її згоди, потім купив земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , почав будувати будинок на ній, 2010 року почали там проживати разом з ОСОБА_2 . На будівництві цього будинку працював її батько, її спільні зі ОСОБА_1 діти, він побудований за кошти ОСОБА_1 . Десь 5 років тому стосунки у ОСОБА_1 із ОСОБА_2 погіршилися, проте вони так і проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 .

З пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають з ним по - сусідству в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 . Він познайомився з ними в 2008 році, коли вони придбали земельну ділянку. Раніше вони жили як співмешканці, зараз проживають в різних частинах будинку, відносини між ними погіршилися. Вони до нього разом приходили в гості, він до них приходив в гості. Житловий будинок по АДРЕСА_1 будував ОСОБА_1 , він привозив майстрів, будівельний матеріал, постійно був на будівництві, ОСОБА_2 він не бачив на будівництві. Щодо грошових коштів, які давала ОСОБА_2 на будівнитцво будику він нічого не знає. 2-3 роки він ще був у гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що він продав хату по АДРЕСА_5 і на ті гроші почав будувати спірний житловий будинок.

З пояснень свідка ОСОБА_6 слідує, що він знайомий із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ще з того часу, як вони жили в гуртожитку, разом вони проживають понад 15 років у цивільному шлюбі. Потім побудували будинок по АДРЕСА_1 і проживали в ньому. В цьому ж будинку знаходився магазин, в якому вони торгували будівельними матеріалами. Років 1,5-2 вони живуть "як кіт із собакою", постійно сваряться. Коли будувався будинок, він постійно допомагав : прокладку труб робив, виконував сантехнічні роботи. 3 роки тому разом зі своєю дружиною він був на святкуванні Нового Року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_3 суду показав, що знайомий із ОСОБА_1 з 2000 року, їх пов`язувала співпраця, він будував магазин, ОСОБА_1 допомагав йому, тоді він познайомився із ОСОБА_2 . Сприймав їх як одну сім`ю, неодноразово бував у них в гостях. Спочатку він та ОСОБА_2 проживали у гуртожитку біля спорткомплексу. У ОСОБА_1 був будинок по АДРЕСА_6 , він продався, потім почав будуватися будинок та магазин по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 постійно була на робочому місці, торгувала в магазині, ОСОБА_1 постійно був у дорозі, займався підприємницькою діяльністю. На теперішній час майже 1,5-2 роки не підтримує дружніх стосунків із ОСОБА_1 , вони є просто знайомими.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та досліжені слідуючі докази.

З будинкової книги будинку, розташованого по АДРЕСА_1 слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований у вказаному будинку з 16.09.2009 року, а ОСОБА_2 - з 24.06.2020 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.03.2008 року , ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,0648 га, розташованій в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:011:0134, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. З договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вбачається, що продавець продав, а покупець придбав житловий будинок АДРЕСА_5 площею 218,8 кв.м., житловою - 139,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 907 кв.м. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 12.01.2021 року слідує, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку площею 360,3 кв.м., нежитлового приміщення площею 199, 8 кв.м., земельної ділянки площею 0,0648 га, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 з 11.12.2013 року. З іпотечного договору від 06.06.2012 року, укладеного між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 слідує, що ОСОБА_2 виступила майновим поручителем боржника ОСОБА_1 та передала в іпотеку нежиле приміщення магазину площею 199,8 кв.м., житловий будинок площею 360,3 кв.м., земельну ділянку площею 0,0648 га, розташовані за адресою : АДРЕСА_1 . В п.3.7 вказаного Договору зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в фактичних шлюбних відносинах з Іпотекодавем ОСОБА_2 , згідний з укладенням цього договору (справжність підпису на заяві ОСОБА_1 про згоду на передачу в іпотеку нерухомого майна, засвідчена приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. 06.06.2012 року за № 1833). Із заяви ОСОБА_1 , адресованої приватному нотаріусу Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. від 06.06.2012 року слідує, що ОСОБА_1 зазначає, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 та надає їй згоду на передачу в іпотеку на умовах та на її розсуд набуті ними спільно нежитлове приміщення -приміщення магазину, житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1 .

З доказів, долучених до відзиву відповідачкою слідує, що відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 27.11.2006 року, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_1 нежитлове приміщення магазину, що знаходиться АДРЕСА_7 вартістю 5000 грн. Згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.01.2008 року, ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти в сумі 97 500 грн., строк кредитування до 21.01.2015 року. З рішення виконкому Славутської міської ради від 18.12.2008 року № 550 слідує, що вказаним рішенням затверджено акт Державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію житлових будинків на території міста : по АДРЕСА_5 , замовником якого є ОСОБА_1 , загальною площею 218,8 кв.м., житловою -139,5 кв.м., господарські споруди відсутні.

З рішення виконкому Славутської міської ради від 29.12.2008 року № 612 слідує, що вказаним рішенням затверджено акт Державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію житлових будинків на території міста : по АДРЕСА_1 , замовником якого є ОСОБА_2 , загальною площею 321,3 кв.м., житловою - 259,0 кв.м., господарські споруди відсутні. З договору по найму приміщення від 14.03.2011 року слідує, що приватний підприємець ОСОБА_2 передала в найм тимчасове приміщення "Будіндустрія" площею 199,8 кв.м. ОСОБА_1 для здійснення торгівельної діяльності, термін дії найму приміщення до 3 років.

Проте ОСОБА_1 заперечував підписання вказаного договору та його укладення.

З договору оренди нежитлового приміщення від 31.05.2012 року слідує, що ОСОБА_2 передала в користування частину свого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 площею 184 кв.м. ОСОБА_1 за орендну плату 3799,60 грн. щомісячно, безстроково, для здійснення торгівельної діяльності, проте ОСОБА_1 також заперечував проти підписання вказаного договору та його укладення.

З договору купівлі - продажу від 06.05.2016 року, укладеного між Територіальною громадою м.Славута в особі Славутської міської ради та ОСОБА_1 вбачається, що останній придбав комплекс будівель загальною площею 1425,7 кв.м. та продовольчого складу площею 321,9 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_8 , вказаний комплекс будівель розташований на земельній ділянці площею 0,7950 га.

З договору купівлі - продажу від 18.10.2016 року, укладеного між Територіальною громадою м. Славута в особі Славутської міської ради та ОСОБА_1 вбачається, що останній придбав земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що розташовна в АДРЕСА_8 , площею 7950 кв.м.

Також з Інформаційної довідки від 29.01.2019 року слідує, що ОСОБА_1 31.08.2016 року придбав земельну ділянку площею 1 га , для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, розташовану за адресою : АДРЕСА_8 .

Судом досліджено цивільну справу № 682/217/21, в якій крім вже досліджених судом доказів містяться договір банківського рахунку № 1648867 від 22.01.2008 року та договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22.01.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" на підставі якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в сумі 97 500 грн. на споживчі цілі строком до 21.01.2015 року. Виконання зобов`язання за цим договором забезпечується заставою нерухомого майна : земельною ділянкою загальною площею 414 кв.м., кадастровий номер :01:008:0001, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_7 , нежитловим приміщенням магазину, загальною площею 198,4 кв.м. ОСОБА_1 надані накладні від 19.03.2008 року, 04.03.2008 року, про придбання будівельних матеріалів плит ПК 60,12.8 т., блоків ФБС 24.3.6, фундаментних блоків ФС - 3, які використовувалися для будівництва будинку по АДРЕСА_1 як зазначив ОСОБА_1 та його представник.

Судом за клопотанням представника позивача досліджувалася адміністративна справа № 682/1023/22, яка була порушена за заявою ОСОБА_2 . У матеріалах означеної справи міститься заява та пояснення ОСОБА_2 , в яких вона зазначає, що проживає в одному будинку по АДРЕСА_1 зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 , який вчинив щодо неї насильство в сім`ї 26.05.2022 року о 10.30 год. Під час судового розгляду зазначеного протоколу про адміністративне правовопорушення ОСОБА_2 на запитання головуючої зазначила, що проживала із ОСОБА_1 однією сім`єю тривалий час, близько двох років разом не проживають.

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.07.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 -2 ч.1 КУпАП за домашнє насильство відносно колишньої співмешканки ОСОБА_2 .

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. (Постанова ВС від 06.10.2021 року, справа № 521/21655/19, провадження № 61-5847св21).

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23,30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ).

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Постановою ВС від 13.02.2020 року у справі № 320/3072/18 провадження №61-5819св19, ВС зазначив, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

З доказів наданих суду сторонами вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали зустрічатися із 2000 року та проживали однією сім`єю з 2005 року, після того як ОСОБА_1 розірвав шлюб із першою дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 03.03.2005 року. Спочатку вони як подружжя проживали в гуртожитку, що знаходиться в мікрорайоні "Сонячний" м. Славута, потім побудували житловий будинок з магазином, що розташовані в АДРЕСА_1 і проживали там, про що свідчать записи в будинковій книзі та покази свідків, в тому числі і колишньої дружини ОСОБА_1 , сусідів, друзів. Як стверджує ОСОБА_1 в доповненнях до вступного слова, подружні стосунки між ним та ОСОБА_2 припинилися в кінці грудня 2020 року, хоча вони до цього часу проживають у одному житловому будинку. Його пояснення підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , які зазначили, що ще 2-3 роки тому святкували Новий рік вдома у ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 і в них були відносини, притаманні подружжю, а саме проживання в одному будинку, ведення спільної підприємницької діяльності, наявність взаємних прав та обов`язків, спільне проведення часу відпочинку.

Таким чином, суд вважає доведеним під час судового розгляду факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.03.2005 року до 31.12.2020 року, що також підтверджується іпотечним договором від 06.06.2012 року, заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , складеними у зв`язку із укладенням іпотечного договору, матеріалами адміністративної справи № 682/1023/22. ОСОБА_2 не спростувала обставин щодо факту спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 , які встановлені судом шляхом допиту свідків та дослідження письмових доказів.

Виходячи з доведеності факту проживання позивача із відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 04.03.2005 року до 31.12.2020 року, суд вважає, що придбане ними в цей період нерухоме майно, що є предметом спору - жиловий будинок площею 360,3 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна : 06 та нежитлове приміщення (магазину) площею 199,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 06, що розташоване за тією ж адресою є спільним сумісним майном подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Обставини, на які посилається ОСОБА_2 у відзиві та вступному слові, про те, що вона побудувала житловий будинок разом з приміщенням магазину за особисті кошти, отримані від підприємницької діяльності, не доведені нею в належний спосіб, оскільки крім дозвільних документів на будівництво житлового будинку та нежитлового приміщення та свідоцтв про право власності на нерухоме майно, нею не надано доказів про джерела отримання коштів на будівництво нерухомого майна, здійснення нею будівництва, докази придбання будівельних матеріалів, оплату будівельних робіт, найм працівників для виконання будівельних робіт. Разом з тим свідки, допитані судом, зазначили в суді, що будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 займався ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на будівництві вони не бачили, в будинковій книзі зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований в житловому будинку з 2009 року, а ОСОБА_2 лише з 2020 року. Тобто ОСОБА_2 не спростовано придбання (будівництво) нерухомого майна, що є предметом спору, під час спільного проживання із ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не пропущено строку позовної давності, оскільки сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 31.12.2020 року, як вже встановлено судом, з 2021 року їх відносини погіршилися, але вони продовжували проживати в одному будинку і позивач сприймав житловий будинок та нежитлове приміщення, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 своєю власністю, придбаною під час спільного сумісного проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Лише після припинення спільного проживання однією сім`єю без реєстраціїї шлюбу з ОСОБА_2 , та виникнення неприязних відносин між ними, він довідався про порушення свого права власності, оскільки нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_2 , і вона висловлювала намір ним розпорядитися без його згоди, тоді він звернувся за правовою допомогою до адвоката. Також безпідставним є твердження представника відповідача про те, що вимога про визнання права спільної часткової власності на 1/2 частину нерухомого майна є передчасною, оскільки право спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст. 60,61 СК України, які поширюються на правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки, що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, презюмується законом та не підлягає доведенню, поки не буде спростовано іншою стороною, а тому суд встановивши факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважає, що нерухоме майно, яке є предметом спору, придбане ними за час спільного сумісного проживання є їх спільною сумісною власністю, і частки в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому кожному із них у вказаному майні належить по 1/2 частці і позивач не просить виділити його частку в натурі, тому судом визначено його ідеальну частку, враховуючи, що право власності на спірні об`єкти нерухомості було зареєстровано за ОСОБА_2 як слідує з правовстановлюючих документів.

З цих підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 12 405 грн., сплачений при подачі позову у максимальному розмірі.

На підставі ст.3,21,60,61-63,69,70,72,74 СК України, керуючись ст. 6-16, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 04 березня 2005 року по 31 грудня 2020 року .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину жилового будинку площею 360,3 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 06 та право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення (магазину) площею 199,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 06, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 12 405 грн.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а при оголошенні судом вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 09.01.2023 року.

СУДДЯ Н.В.Матвєєва