ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 681/8/22

Провадження № 22-ц/4820/1830/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2022 року (суддя Горгулько Н. А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що 19 квітня 2021 року інспектор відділу поліцейської діяльності № 3 (м. Полонне) Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 КпАП України, за здійснення завідомо неправдивого виклику працівників поліції. Постановою інспектора від 19 квітня 2021 року на нього накладено стягнення у виді штрафу у сумі 850 грн. Рішенням Полонського районного суду від 22 липня 2021 року зазначену постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності завдана матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода це витрати у сумі 8454 грн по оплаті судового збору і за надання правничої допомоги при оскарженні постанови. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що, отримавши повідомлення з ДВС, переніс хвилювання, довгий час не міг зрозуміти коли і за що на нього накладено штраф. За станом здоров`я не працює і сплата штрафу ставила його у вкрай важке матеріальне становище.

Тому позивач просив стягнути за рахунок коштів державного бюджету 8454 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн моральної шкоди.

Рішенням Полонського районного суду від 06 жовтня 2022 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення, неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що рішенням Полонського районного суду від 22 липня 2021 року встановлено протиправність дій інспектора відділу поліцейської діяльності № 3 (м. Полонне) Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області та наявність причинного зв`язку між діянням і заподіяною шкодою. Моральна шкода це негативні наслідки, що виникли в результаті душевних страждань у зв`язку з порушенням прав.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що 19 квітня 2021 року інспектором відділу поліцейської діяльності № 3 (м. Полонне) Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області була винесена постанова ЕГА № 245768 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КпАП України за завідомо неправдивий виклик працівників поліції і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 850 грн.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2021 року зазначену постанову скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного проступку.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Суд відмову в позові про стягнення матеріальної шкоди мотивував тим, що судові витрати в іншій справі не є шкодою, в позові про стягнення моральної шкоди - недоведеністю позовних вимог і тим, що на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи і вимогам Закону. Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

За змістом частин першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі й відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до частин першої і другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

У силу частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

На підставі пункту другого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженим органом.

Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За змістом частин п`ятої і шостої статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (частини друга і третя статті 13 Закону №266/94-ВР).

При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує висновок про застосування відповідних норм права, висловлений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

У зв`язку з наведеним помилковим є висновок суду першої інстанції, що Закон № 266/94-ВР не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, внаслідок чого він переніс негативні емоції, зазнав моральних страждань, докладав зусилля для доведення у суді невинуватості у вчиненні правопорушення.

При визначенні розміру морального відшкодування апеляційний суд враховує вимоги розумності та справедливості, порушення прав ОСОБА_1 , характер та обсяг моральних страждань.

Відповідно до вимог статті 13 Закону № 266/94-ВР на відшкодування моральної шкоди позивачеві необхідно стягнути 19919,35 грн (6500 грн х 3 місяці 2 дня).

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову у сумі 19919,35 грн, а в решті позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Види судових витрат, до яких віднесено сплату судового збору і витрати на професійну правничу допомогу (стаття 132 КАС України), визначені у Законі України «Про судовий збір» та статті 134 КАС України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог статті 139 КАС України. Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині відповідно до частини п`ятої статті 246 КАС України.

За змістом пункту третього частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За змістом пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Полонського районного суду Хмельницької області перебувала адміністративна справа № 681/713/21 за позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу поліцейської діяльності № 3 (м. Полонне) Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Солонця І. В., Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2021 року позов задоволено. У цій справі позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн та по оплаті судового збору у сумі 454 грн, всього 8454 грн.

Проте вимоги про стягнення понесених судових витрат ОСОБА_1 заявив в іншому провадженні, подавши у січні 2022 року до суду позов у порядку цивільного судочинства.

Отже, позивач поніс витрати, пов`язані з оплатою судового збору і професійної правничої допомоги у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді адміністративної справи в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України і вони не можуть бути стягнуті за позовною заявою в іншому провадженні.

Провадження у справі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди безпідставно було відкрито за вимогою про стягнення судових витрат (витрат по оплаті судового збору і на професійну правничу допомогу), яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому питання розподілу судових витрат повинно було розглядатися в порядку, передбаченому статтями 239, 246 КАС України.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення матеріальної шкоди необхідно скасувати, а провадження у справі у цій частині вимог закрити.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2022 року в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, 19919,35 грн (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять грн 35 коп.).

У решті позову про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2022 року в частині відмови в позові про відшкодування матеріальної шкоди скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, про стягнення судових витрат у сумі 8454 грн закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта