Номер провадження: 22-ц/813/4260/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Одеського ордена «Знак Пошани» завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною власністю завод «Продмаш», Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс», треті особи: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради та Одеська міська рада про визнання дій незаконними, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Аліної С.С. 06 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулись до суду першої інстанції з позовом, який було уточнено, до Одеського ордена «Знак Пошани» завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною власністю заводу «Продмаш», ТОВ «Темп плюс сервіс», треті особи: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради та Одеська міська рада про визнання дій незаконними.

Позов обґрунтовано тим, що позивачі проживають у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 .

Даний житловий будинок з моменту будівництва - 1958 року по 2014 рік перебував на балансі Заводу «Продмаш».

Згідно з рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 19.04.1991 року за №234 заводу «Продмаш» дано дозвіл на правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш». В порушення інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966 року право власності на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , завод не отримали. Позивачі зазначали про те, що завод «Продмаш» до виконкому заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва не надав.

26.02.2003 року представники заводу «Продмаш» отримали в ОМБТІ дублікат реєстраційного посвідчення, яке датоване 20.05.1994 року, на підставі якого внесено запис в реєстраційну книгу за №1655-стр.58-кн.12 м/с про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 в цілому зареєстровано за заводом «Продмаш» на підставі рішення виконкому Суворовської райради №234 від 19.04.1991 року. На момент отримання дублікату в книзі напроти запису про правову реєстрацію внесено запис: «Отменено см. решение исполкома №49, от 22.01.1993. Суворовского исполкома».

Адміністрація заводу без повідомлення мешканців, котрі проживають в вище зазначених квартирах, провела загальні збори учасників заводу про зняття з балансу заводу «Продмаш» зазначеного будинку з метою створення ТОВ «Темп плюс сервіс». Однак, на неодноразові звернення мешканців будинку до заводу «Продмаш» про надання списку учасників зборів до протоколу №68, їм було відмовлено.

01.10.2014 року адміністрація заводу та ТОВ «Темп плюс сервіс» на підставі протоколу №68 загальних зборів учасників «Продмаш», склали акт приймання-передачі про передачу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 19.04.1991 року за №234, приховавши той факт, що рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 22.01.1993 року за №49 було скасовано рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 19.04.1991 року за №234. Будинок передано на підставі скасованого рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 22.01.1993 року за №49.

Позивачі вважали, що вказані дії відповідачів грубо порушили їх право на приватизацію державного майна та його викуп.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було залишено без задоволення

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки завод «Продмаш» не набув в установленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомого майна, то, відповідно, останній не мав права відчужувати, зокрема передавати, спірний об`єкт будь-яким третім особам, в тому числі ТОВ «Темп плюс сервіс» шляхом укладання Акту приймання-передачі від 01 жовтня 2014 року. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідачем заводом «Продмаш» не надано до суду документів щодо свого законного права власності, то апелянт вважає, що її право порушено як на викуп, так і на приватизацію.

Сторони про розгляд справи на 25.10.2022 року були сповіщені належним чином.

24.10.2022 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про проведення розгляду справи за його участі.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 , станом на 1987 рік перебував в державній власності та знаходився в оперативному управлінні заводу «Продмаш». 27.07.1990 року завод «Продмаш» придбав у держави в свою власність зазначений будинок, що підтверджується Державним актом про викуп майна державного підприємства (а.с. 38, т.1).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 81124868 від 23.02.2021 року вбачається, що Завод «Продмаш» є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.89-90,т.1).

Перевіркою, здійсненою Фондом державного майна України в 1993 році, встановлено, що викуп державного майна орендного підприємства заводу «Продмаш», на час здійснення викупу, відповідало чинному на той час законодавству.

26.02.2003 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості було видано дублікат реєстраційного посвідчення, згідно якого будинок АДРЕСА_1 зареєстрований в цілому за заводом «Продмаш», на підставі рішення виконкому Суворовської райради № 234 від 19.04.1991 року, зареєстровано в реєстраційну книгу за №1655- стр. 58-кн.12 м/с, датовано 20.05.1994 року (а.с.46,т.1).

Колегія суддів не надає юридичної оцінки обставинам щодо законності чи незаконності дій КП «БТІ» по факту видачі дублікату реєстраційного посвідчення на домоволодіння, який складено 26.02.2003 року про те, що домоволодіння 20.05.1994 року зареєстроване в цілому за заводом «Продмаш» по АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 19.04.1991 року за №234, щоб не створити преюдиційне значення висновків суду, оскільки встановлення вказаних фактів не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обставини про те, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , належить Заводу «Продмаш», встановлена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2560/17.

Колегія суддів також враховує, що у провадженні Південно-західного апеляційного господарського суду знаходилась справа № 916/1107/19 за позовом Одеського ордену «Знак Пошани» заводу продовольчого машинобудування - підприємства з колективною власністю заводу «Продмаш» до Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ТОВ «Темп Плюс Сервіс», ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про визнання незаконним та часткове скасування пункту 1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993 «Про скасування рішення виконкому №234» від 19.04.1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» і перереєстрації будівлі за СПТУ-8» в частині скасування права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_6; АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_8.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 року, у позові відмовлено. Вказані судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 листопада 2020 року.

При розгляді вказаної справи господарськими судами встановлено наступне.

19.04.1991року виконавчим комітетом Суворовської районної ради народних депутатів було прийнято рішення №234 «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» (далі - рішення ВК 1991 року), яким вирішено зареєструвати в ОМБТІ будинки: АДРЕСА_6; АДРЕСА_2, АДРЕСА_7; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_8.

Рішенням Арбітражного суду від 15.10.1992 року №5/363 у справі за позовом Одеського заводу «Продмаш» до СПТУ-8 м. Одеси про звільнення будівлі по АДРЕСА_4 , було вирішено вимогу заводу «Продмаш» про звільнення гуртожитку по АДРЕСА_4 , - відхилити; зустрічний позов задовольнити, зобов`язати Одеський завод «Продмаш» звільнити будівлю по АДРЕСА_4 .

Цим рішенням Арбітражного суду встановлено, що будівництво комплексу профтехучилища, в т.ч. будівлі по АДРЕСА_4 , було розпочато Одеським заводом «Продмаш», будівництво комплексу здійснювалось заводом «Продмаш» за рахунок держкапіталовкладень без залучення коштів з бюджету заводу. Відповідно до п.5 Постанови РМ УРСР від 26.04.1965 року №396 гуртожитки для профтехучилищ, побудовані за рахунок держкапвкладень, підлягають переданню на баланс Головного управління профтехосвіти при РМ УРСР, ця ж вимога відображена у дорученні Кабінету Міністрів України від 25.05.1992 року №7935/337. Однак, завод ухилився від передання будівель ПТУ.

24.12.1992 року Арбітражним судом Одеської області у справі №5/363 було винесено постанову про перевірку рішення (ухвали) в порядку нагляду. Цією Постановою встановлено, що на підставі постанови Ради Міністрів України №9222 від 06.06.1964 року і відповідних рішень Одеського обласного та міського виконкомів Рад народних депутатів заявник, починаючи з 1972 року, розпочав проектування та будівництво комплексу профтехучилища у м. Одесі, яке складається із 3 навчальних корпусів та 9-етажного гуртожитку по АДРЕСА_4. Постановою Ради Міністрів України №396 від 25.04.1965 року «Про прискорення будівництва та розширення професійно-технічних училищ в Українській РСР» встановлено, що міністерства та відомства республіки після закінчення будівництва та реконструкції ПТУ зобов`язані передавати їх на баланс Головного управління профтехосвіти при Раді Міністрів УРСР. Із наданих заводом документів вбачається, що по закінченню будівництва навчальних корпусів училища вони були передані на баланс ПТУ, а введений у 1983 році в експлуатацію гуртожиток на 6565 місць на баланс училища не передавався. Постановою рішення Арбітражного суду від 15.10.1992 року залишено без змін.

22.01.1993 року рішенням виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів «Про скасування рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» та перереєстрацію будівлі за СПТУ-8» (далі - рішення ВК 1993 року) було вирішено, зокрема: рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» - скасувати; вважати гуртожиток по АДРЕСА_4 власністю СПТУ-8; СПТУ-8 зареєструвати гуртожиток по АДРЕСА_4 в ОМБТІ.

У рішенні ВК 1993 року зазначено, що рішення прийнято на підставі розгляду матеріалів, наданих СПТУ-8, та на підставі постанови Одеського обласного Арбітражного суду 5/363 від 15.10.1992 року, постанови Ради Міністрів УРСР від 26.05.1965 року №396, доручення Кабінету Міністрів України від 29.05.1992 року №7935/33 та рішення арбітражного суду №5/363 від 15.10.1992 року.

Предметом позову є оскарження п.1 рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів №49 від 22.01.1993 року, в якому зазначено «рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу "Продмаш» - скасувати».

При цьому, згідно рішення Арбітражного суду від 15.10.1992 року, предметом розгляду був спір лише щодо будівлі за адресою: АДРЕСА_4.

Суди, розглядаючи даний спір, дійшли висновку, що зазначеним рішенням 1993 року виконком безпідставно скасував рішення виконкому №234 від 19.04.1991 року у повному обсязі, незважаючи на те, що рішенням Арбітражного суду, на яке виконком посилався як на підставу скасування, було вирішено питання лише щодо будівлі за адресою: АДРЕСА_9.

Також суди, проаналізувавши чинне на момент винесення оскарженого рішення 22.01.1993 року законодавство, а саме статтю 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», згідно якої виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішується, зокрема, питання (п.12): скасування розпоряджень голови Ради, рішень та розпоряджень виконавчого комітету, за винятком рішень і розпоряджень з питань, віднесених до повноважень виконавчого комітету щодо здійснення державних функцій, вирішили, що рішення виконавчого комітету районної ради народних депутатів могли бути скасовані виключно шляхом прийняття рішення на пленарних засіданнях Ради народних депутатів, з урахуванням передбачених законом виключень щодо цих правил. Отже, у виконкому не було повноважень скасовувати своє рішення, відтак оскаржене рішення про скасування свого рішення №234 від 19.04.1991 року «Про правову реєстрацію в ОМБТІ будинків заводу «Продмаш» не відповідає вимогам законодавства.

Отже, господарськими судами було встановлено, що права позивача було порушено.

Разом з тим, відповідачами у справі №916/1107/19 були подані клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, і суди відмовили у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи встановлено, що на виконання протоколу № 68 Загальних зборів учасників Одеського ордена «Знак пошани» завод продовольчого машинобудування, підприємство з колективною власністю завод «Продмаш» від 25.04.2014 року, та протоколу №1 Загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп Плюс Сервіс» від 20.06.2014 року для створення статутного капіталу, у жовтні 2014 року у відповідності з актом приймання-передачі від 01.10.2014 року Одеський ордена «Знак пошани» завод продовольчого машинобудування, підприємство з колективною власністю Завод «Продмаш» передав, а ТОВ «Темп Плюс Сервіс» прийняв до Статутного капіталу Товариства домоволодіння в цілому, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , крім приміщень, відчужених раніше (а.с.29-30,т.1).

Крім того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.10.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 до Одеського Ордену «Знак пошани» завод продовольчого машинобудування (треті особи: Одеська міська рада та КП «Міське агентство з приватизації житла») про визнання права на приватизацію, вчинення певних дій було відмовлено (а.с.161-162, т.1).

З вищевказаного рішення вбачається, що позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом та просили визнати за ними право на приватизацію кв. АДРЕСА_5 . В обґрунтування вимог посилалися на те, що в зазначену квартиру вони вселилися на підставі обмінного ордера в 1987 році. У 2003 році вони подали необхідні документи щодо приватизації квартири в КП «Міське агентство з приватизації житла», але через деякий час, з невідомих причин, документи були їм повернуті. В теперішній час вони знову виявили бажання приватизувати займану квартиру, але адміністрація Одеського Ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування (далі завод «Продмаш») відмовила у наданні документів для здійснення приватизації, не зважаючи на те, що декілька осіб приватизували квартири в зазначеному будинку.

У задоволенні даного позову було відмовлено у зв`язку із тим, що буд. АДРЕСА_1 є власністю заводу «Продмаш», яке згідно до статуту є підприємством з колективною власністю, та не є державним підприємством.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно ч. 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 року № 15-рп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 Закону та визначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково передано в одній чи кількох квартирах загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановленому санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла, у власність наймача і кожного члена сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду, весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств земельного фонду.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Згідно положень ч.ч.1, 3-4 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Таким чином, вищевказаними положеннями законодавства встановлено, що приватизації підлягає виключно державний житловий фонд.

У той же час, наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить Заводу «Продмаш», та не відноситься до державної або комунальної власності, у зв`язку із чим жилаві приміщення вказаного будинку не підлягають приватизації.

На підставі викладеного, заявлені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 позовні вимоги про визнання дій незаконними є такими, що заявлені передчасно, оскільки питання щодо порушення прав на приватизацію належних позивачам житлових приміщень у судовому порядку може бути вирішено тільки після передачі домоволодіння у комунальну або державну власність.

Також колегія суддів зазначає, що представником апелянта - адвокатом Хайнак В.Д. 24 жовтня 2022 року до суду апеляційної інстанції було подано клопотання, у якому представник ОСОБА_1 просив визнати нікчемними правочини реєстрації прав власності за заводом «Продмаш» на підставі внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна на підставі запису в розділі «відомості про права власності», в графі «підстава виникнення права власності» - «рішення органу місцевого самоврядування №234, 19.04.1991» після 22.01.1993 року.

Колегія суддів роз`яснює представнику апелянта - адвокату Хайнак В.Д., що повноваження суду апеляційної інстанції закріплені у ст. 367 ЦПК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 367 ЦПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки зазначені у клопотанні позовні вимоги не заявлялись позивачем у суді першої інстанції та не були предметом розгляду судом, то у колегії суддів відсутні правові підстави для прийняття їх до розгляду.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року підлягає зміні, із викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 року - змінити.

Викласти мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе