справа № 752/5494/20
провадження №: 2-з/752/368/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Голосіївсського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №752/5494/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

09 вересня 2022 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони перетину державного кордону України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України до дати повного виконання судового рішення в справі 752/5494/20.

Подану заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що, предметом розгляду даного спору в суді є визначення місця проживання дітей - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком - ОСОБА_1 . Враховуючи не однократні погрози відповідачки, насильно вивезти дитину з місця постійного проживання, на що більше він дитину біля себе не бачить. І безсилість поліції встановити фактичне місце перебування його дитини не вдалося, а відтак він змушений звертатися до суду з заявою про забезпечення позову та просити терміново заборонити виїзд за кордон ОСОБА_2 , яка ймовірно намагається зараз вивести малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі України, а від так по сьогоднішній день, він не має змоги не тільки спілкуватися з малолітньою дочкою, а взагалі не знає, чи знаходиться його дитина в Україні, чи ні.

Вважає, що дитина буде вивезена за кордон, навіть за умови задоволення позовних вимог позивача, він буде позбавлений можливості спілкування з дитиною, та також буде позбавлений права на виховання дитини.

Зазначає, що в даному випадку необхідними і співмірними заходами забезпечення позову є заборона перетину державного кордону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також, зазначає, що в зустрічному забезпеченні позову немає необхідності, оскільки місце проживання позивача зареєстроване на території України, а також, на території України знаходиться майно, що належить йому на праві приватної власності у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачки, що можуть бути завдані відповідачці внаслідок вжиття заходів забезпечення позову.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Оскільки сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч. 2ст. 247ЦПК Українифіксаціясудового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Види забезпечення позову визначені у ст.ст. 150-152 ЦПК України.

Дана норма не містить такого способу забезпечення позову як заборона у праві, виїзду будь-якої особи за межі України.

Питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано ст. 441 ЦПК України може мати місце за поданням державного або приватного виконавця на стадії виконання рішення суду.

ЗУ від 21.01.94 року "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду заборона виїзду за кордон відповідача в порядку способу забезпечення заявленого до нього позову, а тому правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон відповідача разом з дитиною, суд не має.

Окрім цього, у суду немає підстав робити висновки, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки за змістом заяви про забезпечення позову позивач не вказує про факти виїзду відповідача ОСОБА_2 за кордон з дитиною, без його відому чи в супереч передбаченого законодавством порядку та ніяких доказів не надано.

Верховний Суд України в узагальненні "Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначив, що відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений уст. 150 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст. 150 ЦПК України непередбачено вжиття судом заборони або тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 149-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як заборона у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Що стосується побоювань позивача щодо залишення дитиною території України, то законодавством України встановлені правила перетину кордону неповнолітніми дітьми у супроводі лише одного з батьків, які передбачають гарантії дотримання прав дитини та недопущення незаконного вивезення одним із батьків дитини за межі України.

Так, законодавством фактично визначені певні обмеження щодо перетинання кордону, і тільки за відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, дане питання вирішуються в судовому порядку в позовному провадженні.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року, у справі №643/5842/16-ц.

Враховуючи викладене, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони перетину відповідача ОСОБА_2 та малолітньої дитини сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - державного кордону України, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, слід дійти до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 43, 44, 149-153, 353 -355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали.

Суддя: Ю.Ю.Мазур