ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7171/22 Справа № 175/1404/22 Суддя у 1-й інстанції - Заборський В.О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.04.2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 87/02/3, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35000,00 доларів США строком з 04.04..2008 року по 03.04.2038 року, із сплатою процентів 12,6% річних у валюті кредиту.

Всупереч умовам Кредитного договору відповідач протягом строку користування кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків. У зв`язку із невиконанням позичальником договірних зобов`язань за Кредитним договором, АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська та 31.05.2011 року було винесено рішення, яким з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість у сумі 413219,33 грн.

За період з 01.06.2011 року до часу звернення із даним позовом до суду розмір заборгованості ОСОБА_1 не змінилася, оскільки останній заборгованість не сплачував. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню 3% річних за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 61439,49 грн., з урахуванням п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким строки визначені ст.ст. 257, 258,362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3% річних за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 61439,49 грн. Вирішити питання стосовно судового збору.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором №87/02/3 від 04.04.2008 року та рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.05.2011 року по справі №2-98/11 в сумі 33250,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» судовий збір у розмірі 1342,67 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить в частині відмовлених позовних вимогах скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 87/02/3, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 35000,00 доларів США на строк з 04.04.2008 року по 03.04.2038 року або по день визначений в п.3.3.11 цього Договору, із сплатою проценті за користування кредитом, виходячи із 12,6% річних у валюті кредиту.

Згідно п. 3.3.1 Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в п.1.4 даного договору цілі та здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 31.05.2011 року було частково задоволено позов ПАТ «Укргазбанк», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №87/02/3 від 04.04.2008 року у розмірі 413 219, 33 грн.

ОСОБА_1 суму заборгованості стягнуту на підставі рішення суду у розмірі 413219,33 грн. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» не сплатив, докази, які б спростовували такі обставини не надано.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №87/02/3 від 04.04.2008 року згідно рішення суду, банком нараховано 3% річних за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 рік, яка становить 61439,49 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення трьох відсотків річних за період з 13.03.2017 року по 19.06.2019 року у розмірі 28189,49 грн, суд першої інстанції застосував строк позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що «статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)».

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України.

Водночас у цій справі необхідно врахувати, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачкою було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

Оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що, три відсотки річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають стягненню в межах трирічної позовної давності.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України 20.06.2022 року, то стягненню підлягають такі відсотки за період з 20.06.2019 року до 20.06.2022 року, тобто за 1097 днів у межах позовної давності.

У такому випадку, колегія суддів визначає порядок обчислення трьох відсотків річних за формулою: сума боргу за рішенням суду х 1097 (кількість днів прострочення виконання судового наказу з урахуванням спливу позовної давності) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році) (413219,33 грн х 3 х 1097 днів / 365 днів / 100 = 37257,66 грн (період з 20.06.2019 року до 20.06.2022 )).

Тому, враховуючи визначений період прострочення та формулу розрахунку відсотків відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, судове рішення в частині вирішення вимоги про стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання необхідно змінити, збільшивши період за яким підлягає стягненню 3% річних.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В частині стягнення розміру судового збору, рішення суду підлягає зміні, шляхом збільшення стягнутого судового збору з відповідача на користь позивача з 1342,67 грн до 1504,19 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених за апеляційною скаргою в розмірі 529,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2022 року змінити, збільшити розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язаннястягнутого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»з 33 250,00 грн до 37257,66 грн.

Змінити рішення суду в частині стягнення розміру судового збору з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», збільшивши цей розмір з 1342,67 грн до 1504,19 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 529,08 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: