КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Рудюк О.Д.
Єдиний унікальний номер справи № 363/2599/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І. , Ігнатченко Н.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року та додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні подружжя з виплатою грошової компенсації.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року, (цивільна справа №363/3550/16ц), визнано об`єктом права спільної сумісної власності за позивачем та відповідачем на автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору 2004 року та автомобіль TOYOTA Cоrolla, д.н.з. НОМЕР_2 сріблястого кольору 2007 року. Вказаним рішенням суду визнано за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині за кожним на кожен із автомобілів .

Позивачка зазначає, що не має можливості користуватися зазначеними автомобілями, та зареєструвати право власності на свою частину, оскільки автомобілі перебувають у володінні відповідача, чим порушуються майнові права позивача. За таких обставин позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не може. Просила стягнути із відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 - 23 050 грн , та компенсацію за 1/2 частини вартості автомобіля TOYOTA Cоrolla - 80 200 грн. Припинити право власності позивачки на 1/2 частину кожного із автомобілів.

В подальшому, 12 листопада 2020 року зменшила свої позовні вимоги, просила: стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля DAEWOO LANOS - в розмірі 27418,54 гривень, компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA Cоrolla в розмірі 62045,09 гривень, припинити її право власності на 1/2 частини кожного автомобілю,стягнути на її користь судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2019 року, призначено судово-автотоварознавчу експертизу для визначення вартості автомобіля DAEWOO LANOS, сірого кольору 2004 року та автомобіля TOYOTA Cоrolla, сріблястого кольору 2007 року, станом на день призначення експертизи та зупинено провадження у вказаній цивільній справі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 вересня 2020 року провадження поновлено, у зв`язку отримання висновку експерта.

Відповідач та його представник позовну заяву не визнали, надали відзив з доказами, пояснили, що не погоджуються з визначеною позивачем вартістю автомобілів та неспроможністю відповідача сплатити позивачу заявлену ним компенсацію.

Рішенням Вишгородського районного суд Київської області від 04 липня 2022 року позов задоволено .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору 2004 року, в розмірі 27418,54 гривень, компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_2 , сріблястого кольору 2007 року, в розмірі 62045,09 гривень.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак НОМЕР_2 , сріблястого кольору 2007 року, з дня отримання нею грошової компенсації.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля «DAEWOO LANOS», державний номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору 2004 року, з дня отримання нею грошової компенсації.

Додатковим рішення суду від 14 липня 2022 року вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду від 04 липня 2022 року та додаткове рішення від 14 липня 2022 року , ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову , та у стягненні судових витрат

У скарзі відповідач зазначив , що рішення необґрунтовані, суд не в повній мірі з`ясував обставини, що мають істотне значення для справи, не надав їм належної правової оцінки, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції відхиляючи докази ,надані відповідачем на підтвердження своїх доводів , не врахував дійсну вартість автомобілів , оскільки вказана позивачкою вартість належним чином необґрунтована, а відтак висновок суду є хибним . Крім того відповідач категорично не погоджується з висновками суду щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 08 грудня 2022 року за адресами, які зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року ( цивільна справа № 363/3550/16-ц) частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя .

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору 2004 року та на автомобіль TOYOTA Cоrolla, державний номерний знак НОМЕР_2 сріблястого кольору 2007 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO LANOS, сірого кольору 2004 року, та на 1/2 частину автомобіля TOYOTA Cоrolla , сріблястого кольору 2007 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO LANOS, сірого кольору 2004 року, та на 1/2 частину автомобіля TOYOTA Cоrolla, сріблястого кольору 2007 року.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області набрало законної сили 04 травня 2017 року.

Судом встановлено,що автомобілі DAEWOO LANOS та TOYOTA Cоrolla зареєстровані за відповідачем та перебувають у його постійному користуванні що не заперечується сторонами по справі.

Відповідач є фізичною особою-підприємцем, здійснює діяльність надання послуг таксі та отримує дохід, що вбачається з копії податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2019 рік.

Як вбачається з копії листа №58-Ф від 27 грудня 2018 року Територіального сервісного центру №3245, яким розглянуто заяву позивачки та у межах компетенції повідомлено, що для перереєстрації транспортних засобів марки TOYOTA COROLLA, номерні знаки НОМЕР_2 , та DAEWOO LANOS, номерні знакі НОМЕР_3 та зазначенням вас, як співвласника згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року необхідно звернутися до територіального сервісного центру власнику або уповноваженому представнику із заявою і документами, що посвідчують його особу та підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність) відповідно до вимог п.8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Також, відповідно до п.15 під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), транспортні засоби підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах.

Позивачка ОСОБА_2 зверталася 07 травня 2019року до Вишгородського відділу поліції ГУ НП України у Київській області з проханням зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні спільними автомобілями та надати можливість зареєструвати право власності на 1/2 частину спільних автомобілів або здійснити компенсацію вартості її частини.

Крім того , Вишгородським ВП ГУНП в Київській області була розглянута заява ОСОБА_2 . Згідно висновку ст. о/у СКП Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області майор поліції МарущакА.В. від 28 травня 2019 року ( матеріали ЄО№5914 від 10 травня 2019 року , (вх. № Ф-347 від 07 травня 2019 року ), встановлено , що 07 травня 2019 року до Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області за вх. № Ф-347 надійшла заява ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік, ОСОБА_1 не надає можливості здійснити реєстрацію 1/2 частини спільного майна, а саме автомобілів марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 ». По даному факту опитано гр. ОСОБА_1 , який пояснив, що з 1996 року по 2015 рік перебував у шлюбі із гр. ОСОБА_2 . Після розлучення розглядалось питання про розподіл спільного майна, а саме автомобілів . На даний час, за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2017 року визнано право власності як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 на 1/2 частину кожного на вказаних автомобілів. На даний час, зі слів останнього, майно він не продає та не надає в оренду. Готовий надати 1/2 частину вказаного майна, у передбачений Законом спосіб. Враховуючи вищевикладене, у даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення та вбачаються цивільно-правові відносини, які мають вирішуватись у судовому порядку, у зв`язку із чим перевірку по матеріалам закінчено.( т.1 а.с. 15)

У заяві від 16 квітня 2019 року, яку позивачка надіслала на адресу відповідача, вона пропонувала відповідачу визначитися з ринковою вартістю 1/2 частини права власності на спірні автомобілі та сплатити їй кошти (т.1 а.с. 16). Відповіді вона не отримала.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 Сімейного Кодексу України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

Крім того Верховний Суд звертає увагу, що згідно з установленою практикою вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Частинами першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року (справа № 552/1514/19) .Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року (справа № 760/789/19).

ОСОБА_2 саме просила суд припинити її право власності на підставі статті ст. 364 ЦК України та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у разі незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За змістом частини другої статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Крім того, як роз`яснено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності-за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 20 серпня 2020 року №18467/20-54/21169/20-54 ринкова вартість автомобіля DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_3 , складає 54837,08 гривень, а ринкова вартість автомобіля TOYOTA Cоrolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 124090,18 гривень.

Відповідач, заперечуюи проти визначеної експертом вартості, разом з тим будь-яких доказів на спростування не надав ні суду першої інстанції, на суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанцій, врахував наведені обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно, а саме автомобілі марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, що встановлено рішення суду від 20 квіитня 2017 рку і доказуванню не підлягає в силу ст. 82 ЦПК України.

Суд, встановивши, що позивачка бажає одержати грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні та припинити своє право спільної власності, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та врахував висновок автотоварознавчої експертизи від 20 серпня 2020 року №18467/20-54/21169/20-54, при цьому зазначив, що позивач обрала належний спосіб захисту оспорюваного права, а саме зазначила правовою підставою своїх позовних вимог статтю 364 ЦК України.

При цьому суд взяв до уваги те, що відповідач не погоджувався з таким розміром ринкової вартості автомобілів, який визначено у звіті експерта, натомість будь-яких інших розрахунків відповідач суду не надав.

Судом встановлено, що автомобілі є неподільними речами, виділити 1/2 частину кожного з належного позивачці спірного автомобіля є неможливим. Крім того , як встановлено судом, спірними автомобілями користується відповідач, який не сплачує матеріальної компенсації позивачу за володіння та користування належними ОСОБА_2 частинами автомобілів, хоч і здійснює підприємницьку діяльність та отримує дохід.

Відповідачем, відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, належних та допустимих доказів неможливості виплатити позивачці компенсацію вартості 1/2 частини кожного з автомобілів суду надано не було. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

З огляду на всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов правильного висновку щодо задоволення позвних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, та інші докази надані відповідачем на спростування доводів позивачки були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди апелянта із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, що свідчить відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає рішення від 04 липня 2022 року законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення. Щодо доводів апеляційної скарги про зменшення розміру судових витрат, з посиланням на ту обставину,що позивачкою був зменшений розмір позовних вимог, то вони підлягають задоволенню, з урахування положень ст. 141 ЦПК України. З урахуванням зменшенних позовних вимог, до стягнення з відпмовідача підлягає сума 896 грн. В іншій частині доводи апеляційної скарги про скасування додаткового рішення від 14 липня 2022 року є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд ,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року в частині стягнення судового збору змінити. Стягнути з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 896 грн (всімсот дев'яносто шість) судового збору. В іншій частині додаткове рішення залишити без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: