Справа № 201/6792/21
Провадження № 2/932/1155/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.,

при секретарі - Скрипниченко К.Г.,

розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання лій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати незаконними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо внесення інформації про зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , до реєстру територіальної громади неправомірними; зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади.

В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що вона ОСОБА_3 , починаючи з 29.09.1989 року на підставі та згідно Ордеру на житлове приміщення № 4213, виданому Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі протоколу засідання комісії з обміну житлової площі за №39 від 07.09.1989 року, з 1989 року і станом на теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_1 . До 1989 року вона ОСОБА_1 та її батьки батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 разом з ОСОБА_2 , який є рідним братом її батька, проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 . У вересні 1989 року на родину було видано вказаний Ордер на житлове приміщення, в якому було зазначено наступний склад сім`ї: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_4 (брат), ОСОБА_6 (дружина брата), ОСОБА_7 (донька брата), вона з сім`єю переїхали до цієї квартири за адресою АДРЕСА_1 . З моменту видачу Ордеру у 1989 році сплату всіх комунальних платежів, експлуатаційних витрат, тощо, відносно вказаної квартири справляв її батько ОСОБА_4 та до досягнення нею повноліття вона як мешканець даної квартири. ОСОБА_2 у даній квартирі майже не проживав, з огляду на те, що він є неодноразово судимим, більшу частину цього періоду, з дев`яностих років і по теперішній час, він провів у місцях позбавлення волі, відбуваючи численні покарання. Так, у 2013 році ОСОБА_2 після відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 УДД України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області, повернувся в м. Дніпро, з цього моменту він остаточно припинив проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , фактично ніякого відношення до цього об`єкта нерухомості він не мав, у квартирі вільно, відкрито та на законних підставах проживала вона позивач, сплачувала всі комунальні платежі та збори. Питанням приватизації квартири ні вона, ні її сім`я не займались, до теперішнього часу жодних дій щодо оформлення права власності на дане житло ними не вчинялось, оскільки не існувало якихось спірних питань в колі їх сім`ї стосовно даного майна, вони на законних підставах проживали у даній квартирі, жодних розпоряджень, вказівок або погоджень щодо вчинення приватизаційних або реєстраційних дій стосовно даної квартири ані вона, ані її батьки нікому не давали, в тому числі і ОСОБА_2 . При цьому, приблизно на початку грудня 2019 року позивач, отримавши через юриста інформаційну довідку з ДРРПНМ, випадково дізналась, що дану квартиру 09.10.2017 року було зареєстровано реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І. в даному реєстрі та присвоєно номер об`єкта нерухомого майна 101, підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: 46Ж-17, видане 22.09.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, одноособовим власником майна вказано ОСОБА_2 . Після отримання даної інформації у грудні 2019 року вона звернулась до Соборної районної у місті Дніпрі ради задля отримання довідки про склад сім`ї по даній квартирі з метою перевірки чи є актуальним зареєстроване місце проживання, на що в районній раді повідомлено, що її було знято з реєстрації за заявою ОСОБА_2 ще у 2017 році, при цьому підставою для цього слугувало рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2012 року по справі №412/14785/2012, яким начебто було скасовано її реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі.

Позивач у позові зазначає, що у 2012 році ОСОБА_2 знаходився у місцях позбавлення волі, у нього не було достатніх правових підстав для скасування її реєстрації у вказаній квартирі, сторонами у справі №412/14785/2012 ані вона ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 не були, що підтверджується листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у вказаній справі сторонами були інші особи, тому вказане рішення є завідомо підробленим документом. Позивач вказує на те, що оскільки дії щодо зняття її з реєстрації місця проживання проводились відповідачем на підставі завідомо підробленого документу під назвою «рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2012 року», такі дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади щодо внесення інформації про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади є неправомірними.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2021 року дана справа передана за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою від 20.08.2021 року суддею відкрито провадження у справі, визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22.02.2022 року до суду від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшов Відзив на позовну заяву, в якому вказано про не згоду з позовом та необхідність відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2022 року залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє вимог, до участі у даній цивільній справі.

В судовому засідання позивач з представником підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. В дане судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданій суду заяві просила розглянути справу у її відсутність.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у Відзиві на позовну заяву. В дане судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Зважаючи на вказане, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи у даному судовому засіданні здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1989 року разом з батьками батьком ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_5 , а також з ОСОБА_2 , який є рідним братом її батька, проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 4213 від 29.09.1989 року, виданому їх родині Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі протоколу засідання комісії з обміну житлової площі за №39 від 07.09.1989 року, в якому було зазначено наступний склад сім`ї: ОСОБА_2 (наймач), ОСОБА_4 (брат), ОСОБА_6 (дружина брата), ОСОБА_7 (донька брата), позивачка з сім`єю переїхали до квартири за адресою АДРЕСА_1 , де позивач проживає з 1989 року та на теперішній час. У квартирі за вказаною адресою позивач була зареєстрована 12.04.2002 року, що підтверджується штампом Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 12.04.2002 року в її паспорті громадянина України.

З моменту видачі ОСОБА_8 у 1989 році сплату всіх комунальних платежів, експлуатаційних витрат, тощо, відносно вказаної квартири справляв батько позивача ОСОБА_4 та до досягнення нею повноліття вона як мешканець даної квартири.

Вбачається, що в зв`язку з реєстрацією 01.09.2007 року шлюбу з ОСОБА_9 позивачка, яка мала прізвище ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 01.09.2007 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 471.

ОСОБА_2 у квартирі за вказаною адресою за твердженням позивача майже не проживав, з огляду на те, що він є неодноразово судимим, більшу частину цього періоду, з дев`яностих років і по теперішній час, він провів у місцях позбавлення волі, відбуваючи численні покарання.

У 2013 році ОСОБА_2 після відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 УДД України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області повернувся в м. Дніпро, з цього моменту він остаточно припинив проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , у квартирі вільно, відкрито та на законних підставах проживала ОСОБА_1 , яка сплачувала всі комунальні платежі та збори.

Питанням приватизації квартири ні позивач, ні її сім`я не займались, жодних дій щодо оформлення права власності на дане житло ними не вчинялось, жодних розпоряджень, вказівок або погоджень щодо вчинення приватизаційних або реєстраційних дій стосовно даної квартири ані позивач, ані її батьки нікому не давали, в тому числі і ОСОБА_2 .

Приблизно на початку грудня 2019 року позивач, отримавши через юриста інформаційну довідку з ДРРПНМ, випадково дізналась, що дану квартиру 09.10.2017 року було зареєстровано реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І. в даному реєстрі та присвоєно номер об`єкта нерухомого майна 101. Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: 46Ж-17, видане 22.09.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, одноособовим власником майна вказано ОСОБА_2 .

Після отримання даної інформації у грудні 2019 року позивач звернулась до Соборної районної умісті Дніпрі ради задля отримання довідки про склад сім`ї по даній квартирі з метою перевірки чи є актуальним зареєстроване місце проживання, на що в районній раді її було повідомлено, що її було знято з реєстрації за заявою ОСОБА_2 ще у 2017 році, при цьому підставою для цього слугувало рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2012 року по справі №412/14785/2012 про скасування її реєстрації місця проживання у вказаній квартирі.

Як вбачається з листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 08.10.2020 року № 5/5-175, 01.08.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було знято з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2012 року по справі № 412/14785/2012, яке зареєстровано в єдиному державному реєстрі судових рішень; згідно даних реєстру територіальної громади та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 12.04.2002 року по 01.08.2017 року, місце реєстрації на сьогодняшній день невідомо.

Позивач, зазначаючи, що оскільки дії щодо зняття її з реєстрації місця проживання проводились відповідачем на підставі завідомо підробленого документу під назвою «рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2012 року», такі дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади щодо внесення інформації про зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади є неправомірними, тому вона звернулася до суду із вимогами про визнання вказаних дій незаконними, а також просить зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити відомості про реєстрацію її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, а зокрема копій документів, наданих відповідачем разом з Відзивом на позовну заяву, 01.08.2017 року до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради звернувся ОСОБА_2 з метою зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , при цьому він надав наступний пакет документів: заяву про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ; згоду на обробку персональних даних; паспорт на ім`я ОСОБА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків на ім`я ОСОБА_2 ; рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2012 року по справі № 412/14785/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким вказаний позов задоволено, ОСОБА_12 визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі вказаних документів ОСОБА_1 була знята відповідачем з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з цим, як вбачається з листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2020 року № Ф/Д-30626/2020, перевіркою даних обліково-статистичних карток автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення в період з 2011 по 14 вересня 2020 року в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не перебувало.

Відповідно до листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2020 року № Ф/Д-30626/2020, перевіркою даних обліково-статистичних карток Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні судді Черновського Г.В. перебувала справа № 412/14785/2012 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_14 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2012 року вищезазначений позов задоволено.

Листом від 10.08.2022 року за № 412/14785/2012/928/2022 Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська на виконання ухвали Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська був повідомлений про те, що перевіркою даних Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська дійсно перебувала цивільна справа № 412/14785/2012 (пр.2/412/5477/2012), проте сторонами у даній справі виступали: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Перевіркою даних АСДС суду встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не перебувало цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Судом також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2021 року, ухваленим у цивільній справі № 201/14074/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради і Дніпровської міської ради, треті особи Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання протиправним і скасування рішення і запису про державну реєстрацію, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер 46Ж-17, видане 22.09.2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ОСОБА_2 ; визнано неправомірним та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення і запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37566204 від 13.10.2017 року, прийняте державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І., на підставі якого було зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101: квартира загальною площею 45,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ; визнано недійсним договір іпотеки від 20.09.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 ; визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою АДРЕСА_1 та примусово знято його з реєстраційного обліку по даній квартирі, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2021 року, ухваленим у цивільній справі № 201/6791/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, припинено право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101: квартиру загальною площею 45,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , зареєстроване за рішенням і записом про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37566204 від 13.10.2017 року, прийняте державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І.

Вказані рішення суду вступили в законну силу і встановлені ним обставини незаконного набуття ОСОБА_2 у власність спірної квартири шляхом приватизації відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зі змінами відповідно до Конституції України регулюються відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до вказаного Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, в редакції на час виникнення правовідносин у даній справі, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснювалося на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; інших документів, які свідчать про припинення: підстав підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Відповідно до п.27 Правил, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві. Якщо зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі документів, зазначених в абзацах третьому, сьомому - дев`ятому пункту 26 цих Правил, без надання документа, до якого вносяться відомості про реєстрацію місця проживання, штамп зняття з реєстрації місця проживання особи проставляється в такому документі у разі звернення особи.

Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до ст. 73 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначено вище та що підтверджується матеріалами справи, перевіривши належність наданих ОСОБА_2 документів, передбачених законом для зняття з реєстрації місця проживання, серед яких було рішення суду про позбавленняпозивачки права користування житловим приміщенням, яке вступило в законну силу, працівник відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняв з реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, є такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо внесення інформації про зняття з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , до реєстру територіальної громади, оскільки на той час працівник відділу формування та ведення реєстру діяв в межах повноважень та в порядку, передбачених вищевказаним Законом та Правилами реєстрації місця проживання, а також на підставі наданих документів, що не спростовано.

Разом з цим, зважаючи на те, що судовим розглядом даної справи встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання позивачки за адресою АДРЕСА_1 було здійснено на підставі рішення суду за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом від 03.12.2012 року у справі № 412/14785/2012, яке Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська не ухвалювалось і в провадженні даного суду взагалі така справа не перебувала та судом не розглядалася, з метою поновлення прав позивача, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_1 до реєстру територіальної громади.

Ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року №63566/00).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням заявленого клопотання, суд вважає за необхідне судовий збір по справі віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання лій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_3 до реєстру територіальної громади.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева