Номер провадження: 22-ц/813/8935/22
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Чорна Т. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

06.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Чорної Т.Г., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та визнання розірвання шлюбу фіктивним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 грудня 2019 року,

встановив:

09 грудня 2019 року Приморський районний суд міста Одеси ухвалив у зазначеній справі судове рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 листопада 2006 року в розмірі 3 753 000 (три мільйони сімсот п`ятдесят три тисячі) гривень 00 копійок. Визнано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 10 липня 2007 року, актовий запис №489 фіктивним. Анульовано актовий запис №489 від 10 липня 2007 року в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси та свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 10 липня 2007 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Також судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На зазначене рішення, в частині визнання розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актового запису про розірвання шлюбу, 16 листопада 2022 року ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу порушивши питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення заявник послався на ту обставину, що є особою, яка не брала участі у справі, проте його права оскаржуваним судовим рішенням, про ухвалення якого він дізнався 19 жовтня 2022року при ознайомленні його представника з матеріалами цивільної справи, порушені.

В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження скаржник зазначив, що він є останнім чоловіком, з яким проживала ОСОБА_5 до самої смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і як спадкоємець після її смерті вважає, що рішення суду в оскаржуваній ним частині суттєво впливає на його права та обов`язки.

Відповідно до положень частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім, зокрема, випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

Судом першої інстанції ухвалено рішення, яким в тому числі визнано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , фіктивним та анульовано актовий запис про розірвання шлюбу.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , не надає суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним обставин щодо спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 (ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, та інше). Як і не зазначає яким чином оскаржуване судове рішення впливає на його права та інтереси.

З огляду на зазначені норми процесуального законодавства, та те що обставини які підлягають встановленою при вирішені питання про поновлення строку, і підстави вважати процесуальний строк на апеляційне оскарження пропущеним з поважних причин залежить від права скаржника на оскарження ухваленого в 2019 році рішення суду, яке як він вважає безпосередньо стосується його прав та інтересів, не може бути вирішено судом без підтвердження ОСОБА_3 цього права.

Враховуючи викладене, скаржнику, як особі, яка не брала участь у справі, необхідно надати докази, які б свідчили, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, в оскарженому рішенні.

Наведені обставини відповідно до статей 185, 357 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу залишити без руху.

Надати скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для надання доказів що суд своїм рішенням вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Роз`яснити заявнику, що невиконання вимог ухвали суду, є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Заяву необхідно подати до Одеського апеляційного суду за адресою: вул. Івана та Юрія Лип, 24-а, м. Одеса, 65078, або на електронну адресу з посиланням на номер провадження №22-ц/813/8935/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Т.Г. Чорна