Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2022 Справа №607/8912/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря Кочмар С. М., представника заявника адвоката Нужди С. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт належності йому, ОСОБА_1 , трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 24.02.1977 року на ім`я ОСОБА_1 та атестата №12/77, виданого 20.07.1977 року на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що досягнувши пенсійного віку, він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для оформлення пенсії за віком. Рішенням № 10 від 23.06.2022 ГУ ПФУ в Тернопільській області заявнику відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано: періоди зазначені у трудовій книжці, оскільки титульний лист трудової книжки заповнено з порушенням вимог інструкції, а саме невірно вказано по батькові заявника, а також період навчання зазначеного в атестаті, так як по батькові не відповідає паспортним даним. Вказує, що існує помилка у документах, які підтверджують наявний у нього страховий стаж, необхідний для оформлення пенсії, у зв`язку невірним написанням по батькові у належних йому документах. Таким чином, з метою реалізації права на отримання пенсії та враховуючи, що іншим шляхом встановити дані факти не є можливо, просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 28 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами окремого провадження.

23 березня 2022 року судом отримано та зареєстровано заперечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, згідно якого управління просить залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, оскільки із заяви вбачається, що встановлення факту необхідне заявнику для подальшого оформлення права на пенсію. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію, тому дане питання повинне бути вирішено в позовному провадженні, шляхом подання позову на загальних підставах.

Представник ОСОБА_1 адвокат Нужда С. Ф.у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення заявника та її представника, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області народився ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Мужилів Підгаєцького району Тернопільської області, видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

20.07.1977 ОСОБА_1 видано атестат № 12/77 про те, що він закінчив міське професійно-технічне училище № 14е. Ів-франкове Яворівського р-ну Львівської обл. зі строком навчання два роки по спеціальності столяр для будівельних професій. Випускні кваліфікаційні екзамени склав з оцінкою відмінно. Рішенням екзаменаційної комісії Дзюбаку присвоєно кваліфікацію столяр для будівельних професій четвертого розряду.

24.02.1977 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , видано трудову книжку серії НОМЕР_1 , професія, спеціальність: столяр.

Рішенням № 10 від 23.06.2022 ГУ ПФУ в Тернопільській області заявнику ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди зазначені у трудовій книжці та атестаті, оскільки по батькові заявника вказано « ОСОБА_2 », замість правильного « ОСОБА_3 ».

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18 відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, у судовому порядку, відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, місце і час народження, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем, місцем і часом народження особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Документами, що підтверджують трудовий стаж є, зокрема, дипломи, які містять відомості про час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі та інші документи, що містять відомості про періоди навчання (п.8 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637).

Так, у свідоцтві про народження заявник зазначений, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у паспорті громадянина України заявник зазначений, як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а у трудовій книжці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та у атестаті ОСОБА_1 , хоча інші досліджені у судовому засіданні документи заявника підтверджують, що вірне написання по-батькові заявника ОСОБА_4 «ОСОБА_3 ».

Таким чином, факт належності правовстановлюючих документів (трудової книжки та атестата) знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору про право між заявником та заінтересованою особою із матеріалів справи не вбачається, окрім того, встановлення юридичного факту для заявника має суттєве юридичне значення і необхідне для підтвердження стажу та призначення пенсії за віком.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання про задоволення вимог заяви, оскільки доведено належними і допустимими доказами, що трудова книжка НОМЕР_1 , видана 24.02.1977 року на ім`я ОСОБА_1 та атестат №12/77, виданий 20.07.1977 року на ім`я ОСОБА_1 , належать заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до вимог ч. 7ст. 294 ЦПК України, при ухвалені судом рішення, у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 24.02.1977 року на ім`я ОСОБА_1 .

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , атестата № НОМЕР_5 , виданого 20.07.1977 року на ім`я ОСОБА_1 .

Копію рішення направити учасникам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич