Номер провадження: 22-ц/813/6784/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 лютого 2022 року у складі судді Салтан Л.В.,

встановив:

22.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у якому просить стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь в рахунок відшкодування шкоди у розмірі 66994,39 грн. та з ОСОБА_3 стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 95678 грн., посилаючись на те, що 14.05.2020, близько 18.50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Деу Нубіра» з номерним знаком НОМЕР_1 без посвідчення водія та страхового полісу в умовах сухої проїзної частини проїжджаючи по проспекту Ак. Глушка біля будинку №18/22 на пішохідному переході спричинив ДТП - наїзд на потерпілу ОСОБА_1 , у результаті чого позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 ОСОБА_2 , визнано винним. Заявою від 05.11.2020 року представником позивача було надіслано документи відповідачу МТСБУ для відшкодування шкоди на лікування, проте, МТСБУ було направлені листи позивачу щодо сприяння МТСБУ в розслідуванні причин ДТП, заподіяння шкоди, відшкодування не було виплачено. Оскільки позивач не отримав відшкодування завданої шкоди, він вважає своє право порушеним, за захистом якого звернувся до суду.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.02.2022 позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з МТСБУ - 66994 грн, з ОСОБА_2 -17419 грн на відшкодування моральної шкоди, розподілено судові витрати.

МТСБУ звернулося з апеляційною скаргою, просить рішення суду про стягнення з них коштів скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. У скарзі посилаються на те, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України, ОСОБА_1 є потерпілою. Саме на потерпілого покладається обов`язок подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди, її розмір, а також докази того, що відповідач є відповідальною особою. Якщо не надав повідомлення, то шкода відшкодовується виною особою. Потерпілим 05.11.2020 спрямовано на адресу МТСБУ повідомлення про ДТП та заву на здійснення регламентної виплати. Належне виконання учасниками ДТП обов`язків встановлених Законом, має на меті забезпечити МТСБУ належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам відшкодування. Вказане позивачем проігноровано. Визначені законом документи, необхідні для прийняття МТСБУ рішення не надані. Приймаючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не з`ясовано дійсність призначених потерпілій медичних препаратів, засобів, процедур під час лікування у КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР. Залишилося без відповіді питання, чи був використаний під час операції комплект фіксаторів для накістного остеосинтезу великогомілкової кістки, а саме: інтамедулярний МОС з блокуючим стрижнем. Залишилося не з`ясованим, за яких обставин ОСОБА_2 набув можливості користування (керування) вказаним колісним транспортним засобом. Суд першої інстанції, ухвалив рішення та неповно з`ясовав усі обставини.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 14.05.2020, близько 18.50 год водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Деу Нубіра», з номерним знаком НОМЕР_1 без посвідчення водія та страхового полісу в умовах сухої проїзної частини, проїжджаючи по проспекту Ак. Глушка біля будинку №18/22 на пішохідному переході спричинив ДТП - наїзд на потерпілу ОСОБА_1 , у результаті чого позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

ОСОБА_1 перебувала на лікуванні КНП "МІСЬКА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ №1" ОМР (КНП МКЛ №1 ОМР) з 14.05.2020 по 04.06.2020, та в подальшому до 15.10.2020 - на амбулаторному лікуванні.

На час настання страхового випадку працювала кондитером та мала зарплату у розмірі 4723 на місяць.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На момент ДТП ОСОБА_2 в порушення вимог діючого законодавства України про страхування, не мав полісу обов`язкового страхування власної цивільно-правової відповідальності. За таких обставин обов`язок відшкодування завданої ним шкоди покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень статей 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заявою від 05.11.2020 представником позивача було надіслано документи відповідачу МТСБУ для відшкодування шкоди на лікування, проте МТСБУ було направлені листи позивачу щодо сприяння позивачем в розслідуванні причин ДТП, заподіяння шкоди, відшкодування виплачено не було.

Задовольняючи позов, суд вважав підтвердженим факт понесення витрат на лікування та відсутність підстав для відмови в стягненні шкоди з страховика.

Щодо відповідальності страховика.

Відповідно до ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю майну третьої особи.

На момент ДТП ОСОБА_2 в порушення вимог діючого законодавства України про страхування, не мав полісу обов`язкового страхування власної цивільно-правової відповідальності, тому обов`язок відшкодування завданої ним шкоди покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до положень статей 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заявою від 05.11.2020 представником позивача було надіслано документи відповідачу МТСБУ для відшкодування шкоди на лікування, проте МТСБУ було направлені листи позивачу щодо сприяння позивачем в розслідуванні причин ДТП, заподіяння шкоди, однак відшкодування не було виплачено.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що невиплата відшкодування через те, що потерпілий не сприяв встановленню обставин ДТП є безпідставною, оскільки не зазначено таких доводів, які б перешкоджали встановленню того, що подія та ушкодження здоров`я є страховим випадком, та відсутні перешкоди для відшкодування витрат в розмірі, який є доведеним.

Такі висновки узгоджуються з практикою ВС, викладеною у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 справа №127/7010/17; від 29.07.2019 справа №501/212/17; від 21.08.2018 справа №227/3573/16; від 26.12.2019 справа 5362/686/17; від 18.12.2019 справа №127/7010/17; від 24.10.2019 справа №758/2874/16.

В цій частині рішення суду відповідає вимогам закону і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо відшкодування витрат на лікування.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

На підтвердження витрат на лікування надані квитанції, проте лист призначень не наданий, відтак доводи апеляційної скарги про відсутність належного підтвердження приймаються до уваги, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, ненадання листа призначень не спростовує факту лікування, та не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на ліки, мінімальна виплата передбачена законом, є обов`язковою для відшкодування та складає 18891 грн (120 дн х 4723/30).

Зазначені доводи та заперечення відповідача залишилися поза увагою суду, рішення в цій частині не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Медична карта ОСОБА_1 підтверджує проведення операції.

Факт придбання системи фіксаторів для накістного остеосинтезу великогомілкової кістки виплат підтверджений перерахунком коштів ФОП ОСОБА_4 від 18.05.2020 на суму 13850 грн, договором позики від 18.05.2020 ОСОБА_1 з СГ ФОП ОСОБА_5 , у якої працює кондитером позивач.

Оскільки факт покупки не спростований і такі витрати покладаються на позивача, то доводи апеляційної скарги підставою скасування рішення суду бути не можуть.

Отже, витрати на лікування, які підлягають стягненню, складають 32741 грн (18891 грн+13850 грн).

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності.

Листками непрацездатності підтверджується, що з 14.05.2020 по 15.10.2020 ОСОБА_1 була непрацездатною.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Відповідно до ст.ст.22, 23, 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач як працююча за трудовим договором особа, має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у виді не отриманого доходу - не отриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства України про працю.

Підпунктом «л» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядку), передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується й в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) цього Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

З наданої суду довідки видно, що заробітна плата ОСОБА_1 складає 4723 грн, та двома останніми відпрацьованими місяцями, які передували тимчасовій непрацездатності позивача, є березень та квітень.

Кількість робочих днів обраховується у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік.

Враховуючи кількість робочих днів у березні (21) та у квітні (21) 2020 року, середньоденна заробітна плата позивачки у ці місяці становила 224,91 грн ((4723х2):42 р.д.).

Кількість робочих днів тимчасової непрацездатності позивача у період з 14.05.2020 по 15.10.2020 становить - 112 робочих днів, а тому розмір середньої заробітної плати за час тимчасової непрацездатності позивача, яка підлягає відшкодуванню згідно із статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 25188,80 грн.

Суд першої інстанції здійснив розрахунок невірно, оскільки не застосував до виниклих правовідносин належну норму права, рішення в цій частині підлягає зміні.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.261 страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи, що розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, складає 57929,80 грн, то розмір моральної шкоди 2896,49 грн.((25188,80+32741)х5%).

Не приймаються до уваги доводи про те, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки у виниклих відносинах право на відшкодування виникає з підстав ст. 41.1 пункту "а" Закону.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2022 року в частині вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди змінити.

Позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користьОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 32741 грн; витрати, пов`язані з тимчасовою непрацездатністю в розмірі 25188,80 грн, на відшкодування моральної шкоди 2896,49 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: