Справа № 369/7950/21
Провадження № 2-255/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

при секретарі Бойко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника відповідача надійшла чергова заява про відкладення судового засідання, відповідачем чи його представником відзиву на позовну заяву суду не надано. Суд розцінює повторну неявку сторони відповідача без поважних причин, тому вважає за можливо розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 11.01.2008 року зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.05.2021 року у справі № 369/3409/21 шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період перебування у шлюбі, 17.05.2017 року сторони придбали наступне нерухоме майно: земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:010:0115 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.05.2017 року укладений між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець), посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. та зареєстровано в реєстрі за № 868.

У договорі купівлі-продажу від 17.05.2017 року вказано, що оцінка вартість земельної ділянки становить 75 832 грн. 00 коп.

Відповідно до довідки про надання інформаційно-консультативних послуг від 01.06.2021 року вартість земельної ділянки яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:010:0115 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), становить 247 000,00 грн.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями статті 57 СК України в редакції, чинній на момент придбання спірного нерухомого майна, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Ураховуючи те, що земельна ділянка, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , набута за договором купівлі-продажу під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та доказів на підтвердження набуття вказаного нерухомого майна за особисті кошти матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя.

Разом із цим, вирішуючи спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, судом враховано наступне.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У той же час, проживання дітей з одним із батьків, виходячи із фактичних обставин справи та статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Близька за змістом правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі 297/2837/17, від 02.03.2020 року у справі № 448/1722/16-ц.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, право власності на спірне нерухоме майно, що виступає об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами в рівних частках, а саме по 1/2 частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В зв`язку з цим, з огляду на відсутність доводів відповідача, які б спростовували докази надані позивачем, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 470,00 грн.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 4, 76, 81, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:010:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:010:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:010:0115, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнутип з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 470 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2022 року.

Суддя: О.Б. Тиханський