Справа № 143/494/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
13.12.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Левченко М.О.,
представника позивача адвоката Молявчика О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" про розірвання договору оренди землі та визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,-
09.12.2011 року між позивачкою з однієї сторони та СФГ «Конкурент» з іншої сторони був укладений Договір оренди земельної ділянки строком на 5 років.
Вказаний договір був зареєстрований відповідачем в установленому законом порядку 10.02.2012 року. Відповідно строк дії вказаного Договору оренди земельної ділянки припинився в 2017 році.
Незважаючи на закінчення строку дії Договору, відповідач в установленому законом порядку не повідомив орендодавця про бажання продовжити використання (оренду) її земельної ділянки.
05.01.2016 року відповідач подав державному реєстратору на реєстрацію Додаткову угоду від 05.01.2016 року про те, що нібито сторони продовжили дію основного Договору оренди землі, укладеного 09.12.2011 року, на п`ятнадцять років.
Вказана Додаткова угода була зареєстрована в установленому законом порядку.
Позивачка категорично заперечує факт підписання зазначеної Додаткової угоди.
У рамках вказаної Додаткової угоди відповідач продовжив користуватись земельною ділянкою позивачки.
Додатковою угодою було передбачено строк оренди земельної ділянки протягом 15 років з орендною платою в розмірі 3352 грн. 00 коп. в рік.
Незважаючи на фальсифікацію підпису позивачки, відповідач не виконував умови Додаткової угоди, які сам взяв на себе.
Неодноразові звернення позивачки до відповідача жодних результатів не дали.
Ухвалою судді від 20.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до СФГ «Конкурент» залишено без руху (а.с. 19-20).
08.06.2021 року до канцелярії суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Молявчика О.В. надійшла заява про усунення позивачем недоліків позовної заяви (а.с. 24-26).
Ухвалою судді від 10.06.2021 року відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 27).
03.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с. 55).
05.01.2022 року до канцелярії суду від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Молявчика О.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог та зміну предмету позову, в якій просить:
31.03.2022 року ухвалою суду заяву про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову від 03.01.2022 року повернено представнику позивачки ОСОБА_1 адвокату Молявчику О.В. (а.с. 95-96).
28.06.2022 року до канцелярії суду від позивачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до справи письмових доказів та витребування доказів (а.с. 120-129).
Ухвалою суду від 08.07.2022 року приєднано до матеріалів справи письмові докази, подані позивачкою ОСОБА_1 разом із клопотанням від 20.06.2022 року та ухвалено витребувати від державного реєстратора Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області копію Договору оренди землі від 09.12.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Конкурент» (а.с. 132-133).
15.08.2022 року до канцелярії суду від державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Погребищенської міської ради Запальської І.С. надійшов лист від 15.08.2022 року № 38, в якому зазначено, що зберігання реєстраційних справ покладено на Вінницьку районну державну адміністрацію (а.с. 138).
13.12.2022 року в судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Молявчик О.В. не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини.
Представник відповідача Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.
09.12.2011 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та СФГ «Конкурент» в особі голови Гоменюка В.І., як орендарем, укладено Договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка площею 2,2885 га, розташована на території Чапаєвської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
Згідно із п.8 Договору його укладено строком на 5 років з урахуванням ротації культур. Після закінчення строку дії Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: в грошовому вигляді в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, всього 995 грн. 00 коп. в рік або в натуральному вигляді 500 кг зерна за один умовний гектар, що становить 1380 кг за один пай.
У п. 10 Договору зазначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
Згідно із п. 11 Договору орендна плата вноситься у такі строки: до кінця звітного року.
Відповідно до п. 12 Договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами.
В п.20 Договору зазначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі.
Згідно із п. 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (а.с. 9-11).
Між сторонами складено акт прийому передачі об`єкту оренди, за змістом п.3 якого з моменту фактичної передачі та підписання цього акту право користування на об`єкт оренди переходить від орендодавця до орендаря (а.с. 12).
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 09.12.2011 року здійснено державну реєстрацію речового права СФГ «Конкурент» щодо вказаної земельної ділянки площею 2,2885 га, строк дії речового права 5 років (а.с.155).
07.03.2016 року здійснено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) СФГ «Конкурент» щодо вказаної земельної ділянки та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис за № 13650914 (а.с.158).
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовної вимоги про розірвання Договору оренди землі, суд виходить із того, що положеннями ст.ст.24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Згідно з частинами третьою, четвертою ст.31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладання Договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Частиною першою ст.32 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Разом з тим, за частиною другою ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої ст.651 ЦК України.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої ст.3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №912/1385/17.
Водночас, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі №183/262/17 викладено правову позицію про те, що аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи характер спірних правовідносин, у справах даної категорії на позивача покладається процесуальний обов`язок довести факт укладення договору оренди землі (набрання ним чинності), а на відповідача довести факт відсутності систематичної несплати орендної плати чи істотності допущеного порушення умов договору.
Звертаючись із позовом до суду, позивачка вказала, що СФГ «Конкурент» протягом 2018, 2019, 2020 років не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою.
Натомість, відповідачем не надано суду будь яких доказів сплати орендної плати ОСОБА_1 за ці роки.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що СФГ «Конкурент» допущено систематичну несплату орендної плати в розумінні приписів ст.141 ЗК України.
Зі змісту правовідносин, що склалися між сторонами, витікає, що Договір оренди землі укладався позивачкою з метою отримання коштів у вигляді орендної плати за землю, а відтак вона мала правомірні очікування на сплату відповідачем орендної плати у визначених в договорі розмірах та у встановлені строки.
За змістом п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За обставинами справи внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати виникла відповідна заборгованість перед позивачкою, яку слід розцінювати як упущену вигоду в аспекті норми п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, позаяк ОСОБА_1 могла би реально одержати ці грошові кошти за звичайних обставин у встановлені договором строки, якби її право не було порушене.
Наведені обставини, з урахуванням того, що відповідачем не виплачена вказана заборгованість на час розгляду справи в суді, свідчать про те, що позивачка була значною мірою позбавлена того, на що розраховувала при укладенні Договору оренди землі, що фактично призвело до неможливості досягнення нею цілей згаданого правочину.
Таким чином, допущені відповідачем порушення умов Договору 1 відповідають критерію «істотності» в контексті ч.2 ст.651 ЦК України.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про розірвання Договору оренди землі.
Разом із цим, визначаючись із обґрунтованістю позовної вимоги про визнання Додаткової угоди від 05.01.2016 року до Договору оренди землі недійсною, суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з таких міркувань.
Суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що строк дії Договору оренди землі закінчився в 2017 році, тобто через 5 років після його державної реєстрації, виходячи із наступного.
Відповідно до ст.18 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, діючій на час укладання договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Державна реєстрація цього Договору оренди землі була здійснена 09.12.2011 року.
Таким чином, строк дії означеного договору оренди землі обмежувався 09.12.2017 року.
Відтак, ураховуючи, що Додаткова угода до договору оренди землі була укладена 05.01.2016 року, державна реєстрація іншого речового права (права оренди) СФГ «Конкурент» на підставі первісного договору оренди землі та спірної додаткової угоди була здійснена 07.03.2016 року, то строк дії Договору оренди землі закінчується 09.12.2026 року.
Разом із цим, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на дату укладання спірної угоди) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.
За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася, зокрема, з вимогою про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, посилаюсь, серед іншого, на те, що вона її не підписувала.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Отже, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.
Разом із тим, суд констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Враховуючи підстави позову, наведені позивачкою у позовній заяві, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки.
Такі висновки суду узгоджуються із правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц.
Разом з тим, статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до положень статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Проте, позивачкою клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для підтвердження того, чи виконувався нею, чи іншою особою підпис у Додатковій угоді від 05.01.2016 року до Договору від 09.12.2011 року, не заявлялося.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ЦПК України).
Частиною п`ятою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною) у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи (статті 102, 103 ЦПК України).
З огляду на викладене у позові в частині визнання недійсною Додаткової угоди від 05.01.2016 року до Договору оренди землі від 09.12.2011 року слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.
За ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із квитанції № 1F9K4315M від 12.04.2021 року вбачається, що за пред`явлені позовні вимоги позивачка сплатила судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. (а.с. 16).
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог судових витрат по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279, 284, 351, 352, 354 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Сторони по справі:
Позивач ОСОБА_1 , Полтавська область, Кременчуцький район, с.Білецьківка, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.
Повний текст рішення складено 23.12.2022 року.
Суддя