КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9657/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 367/8928/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Линника В.Я.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 14.01.2021 року. Від даного шлюбу мають дітей - повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що вона одна не може забезпечити належний рівень життя їхньому неповнолітньому сину, тому просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2021 р. до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Рішення допущено до негайного виконання в розмірі стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині розміру присуджених аліментівта зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню, з ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до розміру 1/12 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2021 року до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не встановив матеріальний стан позивача та не встановив потреби дитини. Суд першої інстанції не врахував, що жодним законом України не передбачено мінімальний розмір в дробовому значенні 1/4 від доходу у випадку розгляду справи в порядку позовного провадження. Натомість є лише встановлений мінімум - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги документи, що підтверджують суттєві проблеми зі здоров`ям відповідача та наявність на утриманні у нього непрацездатного батька похилого віку. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у відповідача зруйновано будинок в місті Ірпені внаслідок збройної агресії Росії. Надані до матеріалів справи відповідачем документи щодо стану здоров`я відповідача та його батька та щодо руйнування будинку відповідача в м. Ірпені судом проігноровано. На посилання відповідача в поясненнях в ході судового засідання про те, що позивачка має суттєвій дохід та те, що її житло не пошкоджено, суд належно не відреагував, заявивши, що суд не зобов`язаний жодним законом звертати увагу на дохід жінки (позивача).

Також судом першої інстанції не враховано, що Ірпінським міським судом Київської області 07.02.2022 року було прийнято рішення у справі № 367/173/22 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки відповідача в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку.

Таким чином, у відповідача наявні суттєві проблеми із здоров`ям, на утриманні відповідача є повнолітня донька та батько похилого віку, будинок відповідача, де він проживає має суттєві пошкодження. Однак суд першої інстанції зазначені доводи відхилив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2021 р. до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що мінімальним необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя та забезпечення гармонійного розвитку дитини є розмір аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не прийняв до уваги заперечення відповідача та його захисника, оскільки скрутне матеріальне становище відповідача не звільняє його від виконання батьківських обов`язків перед неповнолітнім сином. Отже, з метою захисту прав дитини, суд стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 98.

Від даного шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.01.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, на даний час сторони проживають окремо, діти проживають з матір`ю, що визнано сторонами у судовому засіданні.

Згідно з медичними документами, наявними в матеріалах справи, а саме: довідкою КНП «Ірпінський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ірпінської міської ради Київської області від 07.02.2022 року, протоколом магнітно-резонансної томографії від 29.09.2021 року, випискою Київської клінічної лікарні № 8, консультативним заключенням, відповідачу встановлено діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузії, екструзії міжхребцевих дисків, деформуючий спондилоартроз.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Встановивши, що син сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу не надає, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку досягнуто не було, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітнього сина аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2021 р. до повноліття сина.

Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає потребам дитини відповідного віку і стану його здоров`я, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим, достатнім, та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку.

Заперечуючи у письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, проти розміру частки від заробітку, в якій позивач просить стягнути аліменти на утримання сина, відповідач жодним чином не обґрунтував, яким чином стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку вплине на його матеріальне становище, та не надав жодних доказів суду першої інстанції щодо розміру отримуваної ним заробітної плати, розміру щомісячних витрат на власне лікування та лікування батька ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач, посилаючись на неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем та визначеному судом розмірі, надав копію довідки про доходи від 07.07.2022 року, копію попереднього звіту про технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій житлового будинку, копію довідки сімейного лікаря ОСОБА_6 від 22.03.2022 року про те, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться його батько ОСОБА_5 , який страждає на хворобу Паркінсона та отримує дороговартісне лікування.

З метою встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи та перевірки доводів та вимог апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції було досліджено надані відповідачем докази та встановлено наступне.

Відповідно до довідки про доходи від 07.07.2022 року ( тобто отриманої відповідачем після ухвалення оскаржуваного рішення) за № 2000, виданої ТОВ «Фора», ОСОБА_1 працює у товаристві на посаді інспектора. Загальна сума доходу за період з грудня 2021 року по червень 2022 року становить 68 928 грн. 67 коп., утримано податків на суму 13217, 82 грн., всього до видачі (фактичний заробіток) 55 710, 85 грн. Виходячи з даної довідки середньомісячній заробіток відповідача становить 9285 грн. (55 710, 85 грн. / 6 місяців).

Отже, відповідач є працездатним та має стабільний заробіток, у вигляді щомісячної заробітної плати, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частина від його офіційного заробітку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становив : для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Таким чином, станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини становив 1372 грн., мінімальний рекомендований розмір аліментів - 2744 грн.

Виходячи із розміру середньомісячного заробітку відповідача, 1/4 частина від його заробітку становить 2321 грн. 25 коп., що є меншим ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів.

Доводи відповідача та його представника про можливість відповідача сплачувати лише 1/12 частку від свого заробітку є безпідставними, оскільки у грошовому виразі вказана частка від розміру середньомісячної заробітної плати відповідача становить 773 грн. 75 коп., тоді як законодавчо визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання однієї дитини становить на даний час 1416 грн. 50 коп.

Посилання відповідача та його представника про те, що законодавством визначено як обов`язковий розмір аліментів лише 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не передбачено визначення розміру аліментів у дробовому виразі, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального права, тоді як ч. 3 ст. 181 та ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів, що визначається судом у позовному провадженні, а у наказовому провадженні - частка вже визначена законом ( ч. 5 ст. 183 СК України).

Доводи апеляційної скарги щодо перебування на утриманні відповідача непрацездатного батька, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів, які б свідчили, що батько, який є пенсіонером за віком та має самостійне джерело доходу у вигляді пенсії, проживає разом з відповідачем та саме відповідач несе витрати по його утриманню, а також доказів відсутності у батька власного доходу, матеріали справи не містять.

При цьому, необхідність утримувати непрацездатного батька не виключає обов`язку відповідача забезпечити належне утримання свого сина, який цього потребує, тоді як жодних даних щодо розміру суми витрат, які щомісячно несе відповідач на придбання ліків для ОСОБА_5 , надана відповідачем довідка сімейного лікаря від 22.03.2022 року не містить.

Крім того, жодних доказів, які свідчать, що будинок в АДРЕСА_1 , який зруйновано внаслідок збройної агресії РФ, належить відповідачу на праві власності, як і розміру витрат, які необхідно понести для першочергового відновлення будинку, відповідач суду не надав, а тому посилання на попередній звіт про технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій житлового будинку колегія суддів відхиляє.

Стягнення за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07.02.2022 року аліментів на утримання повнолітньої дочки відповідача в розмірі 1/12 частини від усіх видів заробітку також не може бути підставою для зміни оскаржуваного рішення суду, оскільки загальна частка відрахувань із заробітної плати відповідача становить 1/3 частку, тоді як відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, а у разі стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - 70 відсотків.

Таким чином, оцінюючи надані відповідачем докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, врахувавши матеріальне становище відповідача, розмір щомісячного доходу якого є стабільнім, та стан його здоров`я, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє, оскільки жодних доказів на доведення обставин, які б вказували на неможливість сплати ним аліментів у визначеному судом розмірі, відповідач суду не надав.

Матеріалами справи доведено, що відповідач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має офіційне місце роботи та стабільний заробіток, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у розмірі ј частини від його заробітку.

Доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач є непрацездатною особою за станом здоров`я, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, в матеріалах справи відсутні. Надані відповідачем довідки про стан здоров`я жодним чином не підтверджують розміру матеріальних витрат, які він здійснює на лікування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в розмірі ј частини від заробітку щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав.

За таких обставин, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції належним чином врахувавши стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, рівність батьків у виконанні обов`язку по утриманню дитини до її повноліття, та виходячи із доведеності позивачем позовних вимог, дійшов правильного висновку, що відповідач здатен забезпечити сплату аліментів на утримання сина в розмірі ј частини від заробітку, щомісячно, адже такий розмір аліментів є достатнім для матеріального забезпечення дитини з боку батька.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 03 січня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.