ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/3478/21

провадження № 22-ц/4809/340/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Комунальне підприємство «Житлосвіт» 2012», Світловодська міська рада Кіровоградської області, інтереси якої представляє Тітова Юлія Миколаївна.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року, у складі головуючого судді Мельничика Ю.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлосвіт» 2012», Світловодської міської ради Кіровоградської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Житлосвіт» 2012», Світловодської міської ради Кіровоградської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Просив стягнути з Комунального підприємства «Житлосвіт-2012» міста Світловодська Кіровоградської області та Світловодської міської ради Кіровоградської області заборгованість по заробітній платі в сумі - 14135,78 грн., вихідну допомогу в сумі тримісячного середнього заробітку в сумі 7203 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову вказував, що працював в КП «Житлосвіт 2012» на посаді приймальником замовлень з 04 травня 2016 року по 11 лютого 2021 року. З грудня 2020 року по день звільнення не виплачувалася заробітна плата, тому 11 лютого 2021 року він звільнився з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Вказує на те, що КП «Житлосвіт 2012» має перед ним заборгованість по заробітній платі.

Також посилається, що внаслідок незаконних дій КП «Житлосвіт 2012» йому було завдано моральних стаждань, втратив нормальні життєві зв?язки, а тому просив стягнути на його користь моральну шкоду.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі 14135,78 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 лютого 2021 року по 06 грудня 2021 року в розмірі 24610,25 грн., та компенсацію моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., а всього 40746,03 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення виплати заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 2461,03 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав пеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що КП «Житлосвіт 2012» порушило законодавство про працю, оскільки не було своєчасно виплачено йому заробітної плати, що стало підставою для його звільнення за власним бажанням.

Світловодська міська рада подала відзив на вказану апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним нормам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та КП «Житлосвіт 2021» виник спір про оплату праці.

ОСОБА_1 з 04 травня 2016 року працював в Комунальному підприємстві «Житлосвіт 2012» на посаді приймальника замовлень. Наказом Комунального підприємства «Житлосвіт 2012» №3-к від 11 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.9).

Після звільнення ОСОБА_1 Комунальне підприємство «Житлосвіт 2012», не провів з ним повний розрахунок, та станом на 06 грудня 2021 року має заборгованість на загальну суму 14135,78 грн., що підтверджується довідкою відповідача ( а.с.24).

Згідно довідок голови ліквідаційної комісії КП «Житлосвіт 2021» від 11 жовтня 2021 року заборгованість КП «Житлосвіт 2012» по заробітній платі на день звільнення ОСОБА_1 11 лютого 2021 року становить в загальній сумі 14135,78 грн., середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 120,05 грн.

КП «Житлосвіт 2012» визнає факт, що не було проведено виплат всіх сум при звільненні позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що на день звільнення позивача йому не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі - 14135,78 грн.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з «Житлосвіт 2021», з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, на користь позивача слід стягнути вказану суму боргу по заробітній платі.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.02.2021 по 06.12.2021 суд першої інстанції правильно застосував норми чинного законодавства та статтю 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає - 120,05 грн.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача з КП «Житлосвіт 2012» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 лютого 2021 року по 06 грудня 2021 року (205 робочих днів х 120,05 грн. середньоденної заробітної плати) в розмірі 24610,25 грн.

Також правильним є висновок суду про відмову у задвололенні позовних вимоги ОСОБА_1 про стягнення з КП «Житлосвіт 2021» сум вихідної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки така виплата не передбачена ст.44 КЗпП України.

Щодо стягнення стягнення сум з іншого відповідача, а саме Світловодської міської ради суд правильно вказав, що позивач перебував у трудових відносинах з КП «Житлосвіт 2012», яке є самостійною юридичною особою, та яке на час вирішення справи у встановленому законом порядку не припинено, а тому саме з цього відповідача слід стягувати присуджені суми.

Оскілки є встановленим факт порушення КП «Житлосвіт 2021» прав позивача щодо своєчасного отримання заробітної плати, внаслідок чого позивач зазнав моральної шкоди.

Суд правильно врахував розмір заборгованості по заробітній платі та вииходячі із засад розумності, виваженості та справедливості, стягнув моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції враховані роз?яснення викладені у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

30.12.2022 - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний