Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1323/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 серпня 2022 року м. Гребінка

11 серпня 2022 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді - Татіщевої Я.В., секретаря - Трохименка В.В., з участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Лашка С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка у режимі відеоконференції через систему Easycon цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Первинна профспілкова організація Вільної профспілки Південної Залізниці локомотивного депо ст. Гребінка, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та виплату заробітної плати за період з 09.12.2021 року по день поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та виплату заробітної плати за період з 09.12.2021 року по день поновлення на роботі, в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ № 763/ОД від 08.12.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, починаючи з 09.12.2021 року, без збереження заробітної плати та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з 09.12.2021 року по день поновлення на роботі зі збереженням середнього заробітку, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_1 мотивував тим, що він, починаючи з 01 серпня 1988 року, працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Гребінка», станом на день позову на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу, є головою профспілкової організації ВПЛДГ.

Вказує, що 10.12.2021 року, прийшовши на роботу, отримав наказ № 763/ОД від 08.12.2021 року про відсторонення з 09.12.2021 року від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з порушенням ст. 46 КЗпП України, ст. 12 Закону «Про захист населення від інфекційних захворювань», постанови КМУ №1236 від 09.12.2021 року, наказу МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року.

Зазначає, що враховуючи дані з довідки про доходи № Т-07-02/1143 від 08.12.2021 року, виданої бухгалтерією регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», середній розмір вартості однієї години праці позивача ОСОБА_1 становить суму 101 грн 62 коп.

Вказує, що 26.11.2021 року його було повідомлено про необхідність проведення обов`язкового щеплення проти COVID-19. Відповідно до змісту повідомлення позивач мав обов`язок до 08.12.2021 року надати начальнику виробничого підрозділу «Локомотивне депо Гребінка» Кононенку Ю.А. документи, що підтверджують наявність зробленого щеплення від COVID-19 або наявність абсолютних протипоказаннь до щеплень від COVID-19; у разі відмови або ухиляння від проведення щеплення з 09.12.2021 року його буде відсторонено від роботи на строк до усунення причин, що зумовили відсторонення.

Зазначає, що 26.11.2021 року, не погоджуючись з незаконними вимогами роботодавця, він подав заяву-заперечення на лист-ознайомлення.

Вказує, що 10.12.2021 року після отримання наказу про відсторонення подав письмову заяву про направлення на позачерговий медичний огляд на підставі погіршення стану здоров`я, пов`язаного з умовами праці. 16.12.2021 року отримав письмову відповідь з відмовою щодо вищезазначеного направлення.

З огляду на вищевикладене, вважає, що наказ роботодавця про відсторонення є незаконним та таким, що порушує його законодавчі права.

20.01.2022 року представниками відповідача АТ «Українська залізниця» було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вказують, що питання проведення вакцинації проти COVID-19 в Україні регулюється Законами України «Про захист від інфекційних хвороб», «Основами законодавства України про охорону здоров`я», постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», іншими нормативно-правовими актами. До вказаного переліку, затвердженого КМУ, входить АТ «Укрзалізниця», тому, дія наказу про обов`язкову вакцинацію проти COVID-19 поширюється на всіх співробітників товариства.

Зазначають, що 26.11.2021 року відповідачем на виконання листа члена правління АТ «Укрзалізниця» та Директора з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця», листа Директора виконавчого підрозділу регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», було ознайомлено позивача під особистий підпис з вищезазначеними постановами та наказом. Крім того, позивача було повідомлено, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року. Також було наголошено про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 року документу, що підтверджує вакцинацію, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань проведення такої вакцинації (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. 10.12.2021 року позивач ОСОБА_1 вищезазначених документів не надав, про що було складено відповідний акт.

Тому відповідач вважає, що ним правомірно прийнято рішення про відсторонення позивача від роботи, як особу, що ухиляється від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, не надала медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, не пред`явила електронний COVID-сертифікат про одужання, до моменту усунення позивачем причин відсторонення.

Щодо тверджень позивача про недотримання умов повідомлення про зміну істотних умов праці, відповідач вказує, що у даному випадку вакцинація не є змінами в організації виробництва і праці, а є умовою, за дотриманням якої працівник допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Вважає, оскільки відсторонення від роботи позивача здійснено з чітким дотриманням норм чинного законодавства України, як похідна, не підлягає задоволенню вимога про стягнення заробітної плати за час відсторонення.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначив, що не визнає відзив, поданий відповідачем, у зв`язку з тим, що він є суперечливим до норм діючого законодавства України з наступних підстав.

Вказує, що Верховною Радою України не було проведено жодних змін чи доповнень до ст. 12 Закону України про захист населення від інфекційних хвороб. Вважає, що відповідач помилково посилається на перелік вакцин, передбачених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки в даному переліку серед затверджених обов`язкових профілактичних щеплень відсутнє профілактичне щеплення від COVID-19.

Зазначає, що наведені накази і постанови Уряд видав з порушенням процедури затвердження таких дій для проведення вакцинації від COVID-19, а у КМУ не було підстав встановлювати карантин. Вказує, що відовідно позивач мав право відмовитися від клінічного випробування запропонованими вакцинами.

Вважає, що відповідач, вимагаючи від нього інформацію про проведення вакцинації від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань про ведення такої вакцинації, порушив його права в частині незаконного вимагання додаткової медичної інформації, відмова від надання якої грунтується на ст.ст. 3,19, 32 Конституції України, ст. 286 ЦПК України.

Зазначає, що з вини відповідача позивач був позбавлений права працювати та самостійно заробляти собі на життя цією працею, мати кошти на які він розраховував для потреб сплати комунальних платежів, харчуватися, отримувати і сплачувати медичні послуги.

Враховуючи вищевказане, позивач просить визнати відзив на позовну заяву таким, що порушує матеріальні і процесуальні норми позивача та задовольнити позовну заяву.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що не мав наміру категорично відмовлятися від вакцинації проти COVID-19, але був незгодний з рішенням адміністрації, тому наполягав на направленні на медичний огляд до медичного закладу. Вважає, що його відсторонення від роботи було безпідставним, незаконним і невмотивованим, зважаючи, зокрема, на те, що щеплення від COVID-19 не визначене як обов`язкове чи рекомендоване у календарі профілактичних щеплень. Наполягав, що відповідач, не маючи законних підстав, на свій розсуд позбавив його роботи та заробітної плати наказом та у спосіб, що суперечить законодавству України.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що твердження позивача не відповідають чинному законодавству. Вказані у позові нормативні акти, на час вирішення спору, неконституційними, нечинними чи незаконними в передбаченому законом порядку не визнавалися. Таким чином, відсторонення позивача від роботи ґрунтувалося на вимогах закону та здійснено в спосіб, передбачений законом та за існування правових та фактичних підстав.

Представник третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав, що вимоги, викладені позивачем у позовній заяві, підтримує, просить суд їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.10.2018 року працює слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду цеху поточного ремонту та технічного огляду тепловозів, що підтверджується Трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (а.с. 18-20). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і витягу з протоколу № 17 звітно-виборної профспілкової конференції ВПЛДГ від 02.09.2021 року ОСОБА_1 є головою профспілкового комітету ВПЛДГ (а.с. 32-35, 36-37).

Згідно з наказом № 763/ОД, виданим 08.12.2021 року начальником виробничого підрозділу «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» Кононенком Ю.А., з 09.12.2021 року ОСОБА_1 , слюсаря з ремонту рухомого складу цеху ПР-1, ТО-3 тепловозів, було відсторонено від роботи, як особу, що відмовляється (ухиляється) від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, та не надає медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або не пред`являє електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного за стосунку «Дія», до моменту усунення причин відсторонення; на час відсторонення оплата праці не проводилася. З таким наказом позивач був ознайомлений 10.12.2021 року, про що свідчить його підпис, з наказом не погодився, зазначив, що потребує направлення на медогляд (а.с. 21).

Згідно з довідкою про доходи № Т-07-02/1143 від 08.12.2021 року, виданою Структурним підрозділом «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» та довідкою про середню заробітну плату (дохід) № ТЧ12 01-19/285 від 15.06.2022 року, ОСОБА_1 з червня 2021 року по листопад 2021 року було нараховано заробітну плату в сумі 101897 грн 36 коп; з жовтня 2021 року по листопад 2021 року в сумі 34346 грн 29 коп. (а.с. 178).

Відповідно до пояснень по справі від 23.06.2022 року, наданих позивачем ОСОБА_1 , з 09.12.2021 по 22.01.2022 року за період відсторонення розмір втраченого ним середнього заробітку становить 27251,63 грн (період відсторонення позивача від роботи з 09.12.2021 року по 22.01.2022 року становить 44 робочих дні, з них: у грудні (23 робочих дні (127 годин) 14 245,17 грн, у січні (21 робочий день (107 годин) 13006,46 грн) (а.с. 199-206).

З листа голови профспілкового комітету ВППЗ Лашка С.С. за вихідним номером 202 від 01.12.2021 року вбачається, що профком ВППЗ звертався до голови правління АТ «Українська залізниця» Камішина О.М. щодо утримання від виконання пункту 41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 20.10.2021 року № 1096) (а.с. 28-30).

Відповідно до матеріалів справи, підставою для винесення наказу № 763/ОД від 08.12.2021 року є заява/заперечення ОСОБА_1 від 26.11.2021 року на повідомлення про можливе відсторонення від роботи, у якій позивач зазначає, що ним прийнято рішення тимчасово утриматися від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, що містять обґрунтоваі докази від отриманих досліджень та дають змогу вважати, що вакцини можуть бути ефективними для профілактики COVID-19 та не несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих (а.с. 23-24).

Згідно повідомлення, з яким ОСОБА_1 ознайомився 26.11.2021 року, позивача було повідомлено про необхідність проведення обов`язкового щеплення проти COVID-19 та про наслідки відмови або ухилення від вакцинації (а.с. 22).

Згідно до наданих документів до відзиву, за актом від 10.12.2021 року ОСОБА_1 доведено інформацію про правові наслідки відмови або відхилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 та обов`язкового проведення профілактичного щеплення та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати (а.с.111).

Згідно до наданих документів до відзиву, листом-ознайомленням, зразок якого додано у листі №Ц-3-91/4589-21 від 23.11.2021 року, позивача було ознайомлено 26.11.2021 року під особистий підпис зі змістом нормативно-правових актів стосовно обов`язкового щеплення та можливих наслідків у разі відмови або ухилення від вакцинації (а.с.110).

Як вбачається із заяви від 10.12.2021 року, ОСОБА_1 звернувся до начальника ВП «Локомотивне депо» РФ «Південна залізниця» Кононенка Ю.А. з проханням про направлення на позачерговий медичний огляд (а.с. 25).

Відповідно до листа від 15.12.2021 року начальника ВП «Локомотивне депо» РФ «Південна залізниця» Кононенка Ю.А. заяву позивача не задоволено, у зв`язку з тим, що в ній відсутнє значення про погіршення стану його здоров`я, яке пов`язане з умовами праці (а.с. 26).

Згідно копії медичної довідки про проходження періодичного медичного огляду працівника № 296 від 12.05.2021 року, ОСОБА_1 придатний для роботи за професією слюсар з ремонту рухомого складу (а.с. 118-119).

Згідно наказу № 46/ОД від 21.01.2022 року, виданого начальником виробничого підрозділу «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» Кононенком Ю.А., ОСОБА_1 з 22.01.2022 року, слюсаря з ремонту рухомого складу цеху ПР-1, ТО-3 тепловозів, допущено до робочого місця на підставі довідки про проведення щеплення проти COVID-19, виданої лікарем КНП «Гребінківський ЦПМСД» Гребінківської міської ради Полтавської області (а.с. 186, 187).

Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За змістом вищеназваної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18)).

Таким актом є, зокрема Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ).

Наказом МОЗ від 5 лютого 2020 року за №521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі - Перелік №2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 4) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 5) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 6) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 7) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

АТ «Українська залізниця» є одним із об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави в транспортній сфері.

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України N 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини й зареєструвало відповідний наказ.

Пунктом 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (згідно постанови КМ № 1096 від 20.10.2021) керівникам державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій зобов`язано забезпечити:

- контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

- відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статі 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також

- взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Вищевказані постанови Кабінету Міністрів України в установленому законом порядку скасовані не були.

Даними наказами також визначений порядок відсторонення працівника шляхом видання наказу або розпорядження керівником державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особи, яка відсторонюється.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03), у якому ЄСПЛ сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

У рішенні ЄСПЛ від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» [GC] заява № 47621/13, і 5 інших) ЄСПЛ зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом із цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: 1) чи є втручання виправданим відповідно до закону; 2) чи має воно на меті законні цілі; 3) чи були вони виправданими в демократичному суспільстві.

Відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом. Тому в наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення. Керівник має ознайомити з таким наказом працівника. Якщо працівник відмовляється ознайомитись з наказом та поставити свій підпис, про це складається акт. На період відсторонення за працівником зберігається робоче місце.

Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 висловив правову позицію про те, що відсторонення працівника від роботи це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Як свідчить зміст оспорюваного наказу, у ньому зазначено і підстави відсторонення - заява/заперечення ОСОБА_1 від 26.11.2021 року, і строк відсторонення - до моменту усунення причин відсторонення.

Відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством, та відповідно до вимог п. 41-6 постанови КМУ № 1236 (в оновленій редакції).

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач ОСОБА_1 має такий стан здоров`я, що є перешкодою для вакцинування.

26.11.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність виконання відповідних вимог, а саме, пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 09 грудня 2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, в нього було достатньо часу і можливостей для виконання відповідних вимог з тим, щоб бути допущеним до роботи.

Крім того, твердження позивача про незаконність винесення оспорюваного наказу через відсутність в ньому посилання на подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення від роботи, не має підстав, оскільки, враховуючи вищенаведене, начальник виробничого підрозділу «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх працівників, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Зобов`язання відповідачем надати роботодавцю докази щодо щеплення не порушує статтю 32 Конституції України, статтю 286 ЦК України та статтю 11 Закону України «Про інформацію», оскільки роботодавець не вдався до збирання конфіденційної інформації та передусім таємниці про стан здоров`я працівника, а вимагав лише ту, що являла собою вимушену необхідність.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правилом такому працівникові заробітна плата не виплачується.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

У постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян.

Відтак, втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 763/ОД від 08.12.2021 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи задоволенню не підлягають, а виходячи з цього, задоволенню не підлягають і вимоги про нарахування та виплату заробітної плати за час відсторонення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 19, 85, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Первинна профспілкова організація Вільної профспілки Південної Залізниці локомотивного депо ст. Гребінка про визнання незаконним та скасування наказу, про відсторонення від роботи та виплату заробітної плати за період з 09.12.2021 року по день поновлення на роботі, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 15.08.2021 року.

Суддя Я. В. Татіщева