МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 482/1232/21
Провадження №22-ц/812/629/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів: Царюк Л.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участю представника позивача Кобзаренко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною її представником - адвокатом Кобзаренком Максимом Юрійовичем, на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Демінської О.І. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Філіпенка Дениса Вадимовича, приватного нотаріуса Русанюк Золтана Золтановича, треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку ПАТ "КБ "Надра", Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про припинення обтяжень речових прав на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Філіпенка Д.В., приватного нотаріуса Русанюк З.З., треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку ПАТ "КБ "Надра", ПАТ "Комерційний банк "Надра", ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" в якому просила припинити обтяження речових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248; номер об`єкта РПВН 17725250), тип обтяження «заборона на нерухоме майно», реєстраційний номер обтяження 4845111. іпотекодержатель ВАТ «КБ «Надра», заборона № 276 та припинити обтяження речових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248; номер об`єкта РПВН 17725250), запис про іпотеку 37448320 спеціальний розділ) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53268691 від 23.07.2020, реєстраційний номер іпотеки 4845237.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.04.2007 року на підставі іпотечного договору № 1011 від 20.04.2007 року, приватним нотаріусом Філіпенко Д.В. зареєстровано обтяження житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248; номер об`єкта РПВН 17725250); тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4845111, іпотеко держатель ВАТ КБ «Надра», заборона № 276.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року у справі №2-382/2010 визнано недійсним іпотечний договір укладений 20.04.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Філіпенко Д.В. зареєстрований в реєстрі за №1011 від 20.04.2007 року. Рішення набрало законної сили 06.09.2010 року.

ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3

03.06.2021 року позивач, через свого представника за довіреністю ОСОБА_4 , звернулася до приватного нотаріуса Філіпенка Д.В. з повідомленням про визнання недійсним договору іпотеки №1011 від 20.04.2007 року, з метою зняття обтяження на нерухоме майно будинок АДРЕСА_2 .

04.06.2021 нотаріус ОСОБА_5 відмовив у вчиненні нотаріальної дії про що виніс відповідну постанову всупереч п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На час звернення з позовною заявою до суду обтяження на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_2 не знято.

Позивач вважає, що своїми діями та бездіяльністю нотаріус Філіпенко Д.В. порушує право позивача ОСОБА_1 розпоряджатися своєю власністю, що передбачено ст. 41 Конституції України.

Крім того, позивач через свого представника зверталась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради із заявою про припинення обтяжень нерухомого майна - будинку АДРЕСА_2 . Проте державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень, у зв`язку з тим, що заяву подано не до нотаріуса, який вчинив державну реєстрацію прав та обтяжень.

23.07.2020 приватним нотаріусом Русанюк З.З. на підставі іпотечного договору №1011 від 20.04.2007 року, а також на підставі договору про відступлення права вимоги №GL48N718070 від 21.07.2020 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна внесено запис про іпотеку 37448320 (спеціальний розділ), на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53268691 від 23.07.2020 року, реєстраційний номер іпотеки 4845237.

12.03.2021 року позивач через свого представника ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Русанюк З.З. з повідомленням про визнання недійсним договору іпотеки №1011 від 20.04.2007 року, з метою зняття (припинення) іпотеки нерухомого майна - будинку АДРЕСА_2 .

Нотаріус ОСОБА_6 , всупереч п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не зняв (не припинив) іпотеку нерухомого майна - будинку АДРЕСА_2 після одержання повідомлення про визнання недійсним договору іпотеки. На час звернення з позовною заявою до суду іпотека нерухомого майна вказаного будинку не знята (не припинена).

Посилаючись на п 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який передбачає, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки) вважає, що своїми діями та бездіяльністю нотаріус ОСОБА_6 порушує право позивача розпоряджатися своєю власністю, що передбачено ст. 41 Конституції України.

Зазначає, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.07.2021 року у справі №482/2211/20 визнано недійсним договір відступлення права вимоги №GL48N718070 від 21.07.2020 року, в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №08/04/2007/840 К-266, укладеним 20.04.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , та за іпотечним договором, укладеним 20.04.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 посвідченим приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Філіпенко Д.В. зареєстрованим у реєстрі за № 1011 від 20.04.2007 року.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалене судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На підставі викладеного просила задовольнити позов.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Філіпенка Д.В., приватного нотаріуса Русанюк З.З., треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з ринку ПАТ "КБ "Надра", ПАТ "Комерційний банк "Надра", ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" про припинення обтяжень речових прав на житловий будинок відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач через свого представника адвоката Кобзаренка М.Ю., звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та внаслідок порушення норм матеріального права, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягав застосуванню.

В обґрунтування своїх доводів, повторюючи обставини, викладені в позовній заяві, зазначає, що позивач звернулась до суду в позовною заявою про припинення обтяження речових прав на житловий будинок у зв`язку з порушенням її права розпоряджатися своєю власністю саме нотаріусами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , у якій посилалась на порушення нотаріусами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно якого нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення /розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки).

Проте судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, а також те, що «склад учасників у справах про зняття обтяжень, у вигляді арешту, з майна, визначено, що відповідачами в справі є зокрема, особа в інтересах якої накладено арешт на майно».

Однак, суд не звернув уваги, що позивач звернулась до суду із позовною заявою саме про припинення обтяження речових прав на житловий будинок та не зверталась до суду із позовною заявою про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження. Так само позивач не зверталась до суду із позовною заявою про зняття обтяжень у вигляді арешту з майна.

Позивачу добре відомо, що рішення державного реєстратора Філіпенко Д.В. від 20.04.2007 року про заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 4845111), так само як і рішення державного реєстратора Русанюк З.З. № 53268691 (запис про іпотеку №37448320) прийняті відповідно до законодавства. І на момент прийняття цих рішень відсутні будь-які законодавчо визначені підстави для їх скасування.

Арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 не накладався і таких доказів суду першої інстанції не надано.

Посилається, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності сторін.

Питання про визнання недійсними документів, на підставі яких проведено реєстрацію обтяжень речових прав, вже розглянуто Новоодеським районним судом Миколаївської області та прийнято відповідні рішення.

Іпотечний договір №1011 від 20.04.2007, на підставі якого державним реєстратором Філіпенко Д.В. проведено державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме (реєстраційний номер обтяження 4845111) визнано недійсним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року у справі №2-382/2010. Відповідачем у №2-382/2010 залучено ВАТ «КБ «Надра».

Вимога Закону про одночасне припинення обтяжень речових прав разом ухваленням рішення про визнання недійсним документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію з`явилась у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після 05.12.2019 року.

Договір про відступлення права вимоги №GL48N718070 від 21.07.2020 року, на підставі якого державним реєстратором Русанюк З.З. проведено державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно (запис про іпотеку № 37448320) визнано недійсним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.07.2021року у справі № 482/2211/20. Відповідачем у справі № 482/2211/20 залучено ВАТ «КБ «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Але судом у цій справі не виконано вимоги ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та одночасно з визнанням недійсним документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію обтяжень речових прав, не припинено обтяження речових прав.

Тому позивачу необхідне рішення суду про припинення речових прав (іпотеки) для подачі будь-якому державному реєстратору, відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для припинення обтяження речових прав (іпотеки).

Апелянт вважає, що у даній справі право ОСОБА_1 порушено саме нотаріусами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в результаті невиконання цими нотаріусами (державними реєстраторами) вимог п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому нею правильно визначено коло осіб, які мають відповідати за порушення прав позивача у справі № 482/1232/21.

Отже, судом першої інстанції зроблено безпідставні висновки, що «позивачем не вірно визначено коло осіб, які мають відповідати за порушення її прав, а відтак позов пред`явлено не до усіх належних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові», а тому цей висновок не відповідає нормам чинного законодавства.

В оскаржуваному судовому рішенні зазначено: «неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачу».

Але відповідно до п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України обов`язок виконати вимоги позивача ОСОБА_1 та зняти заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про визнання недійсним договору іпотеки покладено саме на нотаріуса, а не на ВАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

У даному випадку «невірне визначення кола осіб» не є підставою порушення норм законодавства та підставою відмови у прийнятті законного та обґрунтованого судового рішення про припиненні обтяжень речових прав, внесених до Реєстру на підставі правочинів, визнаних судом недійсними.

Цивільним процесуальним кодексом України у статті 352 зазначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ВАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залучені до участі у справі, вони мають процесуальні права і обов`язки, встановлені ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідачі та треті особи у справі не подавали будь-яких заяв по суті справи, тобто не заперечували проти задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції у справі №482/1232/21 повинен був ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства (відповідно до норм матеріального права), а якщо будь-які особи, які не брали участі у справі, вважають, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки, то такі особи мають право оскаржити рішення у справі в апеляційному порядку.

В оскаржуваному судовому рішенні у справі №482/1232/21 зазначено: «незалучення до участі у справі усіх належних відповідачів перешкоджає суду оцінити докази, наявні у матеріалах справи, з наданням їм відповідної правової оцінки». Зазначене твердження взагалі позбавлено логіки, не зрозуміло, яким саме чином незалучення до участі у справі усіх належних відповідачів перешкоджає суду в дослідженні тих доказів, що вже наявні у матеріалах справи.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне тлумачення закону, застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 216 Цивільного кодексу України та п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд ухилився від виконання покладених на нього ст. 124 Конституції України обов`язків, а саме від прийняття законного і обґрунтованого судового рішення у справі, посилаючись при цьому на висновки Верховного суду, які не регулюють подібні відносини та не повинні застосовуватись у даній справі. Підстави для відмови в задоволенні позову є надуманими та не відповідають нормам процесуального законодавства. Суд першої інстанції відмовився від розгляду справи по суті на підставі норм матеріального права та відмовив у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, при цьому не зазначаючи, які саме норми цивільного процесуального кодексу України передбачають, що «не вірне визначення кола осіб, які мають відповідати за порушення її прав ... є самостійною підставою: для відмови у позові».

Приймаючи незаконне необґрунтоване на думку апелянта рішення судом першої інстанції не враховано положення статті ст. 216 Цивільного кодексу України, про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не надано.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що позивачем не вірно визначено коло осіб, які мають відповідати за порушення її прав, а відтак позов пред`явлено не до усіх належних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові. Також незалучення до участі у справі усіх належних відповідачів перешкоджає суду оцінити докази, наявні у матеріалах справи, з наданням їм відповідної правової оцінки.

Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки це підтверджується матеріалами справи.

Так, судом було встановлено, що 20.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого був житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. 20.04.2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 1011 та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку, до припинення дії чи розірвання цього іпотечного договору, яку зареєстровано в реєстрі за № 276.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року іпотечний договір, укладений 20.04.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 , визнано недійсним, а також зобов`язано приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. вилучити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку, а саме житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3

30.06.2019 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна (житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.07.2020 року ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 .

03.06.2021 року позивач через свого представника звернулася до приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. із повідомленням про визнання недійсним договору іпотеки, у якому просила зняти заборону відчуження майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

04.06.2021 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. у відповідь на повідомлення ОСОБА_8 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого наявне обтяження, підтверджується зміна іпотекодержателя (зазначена зміна відбулася на підставі Договору про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 21.07.2020 року за Р. № 203). Зазначений факт унеможливлює виконання рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року, у зв`язку із невідповідністю інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав з даними рішення суду.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., на підставі договору № GL48N718070_1_4 про відступлення права вимоги, внесено змін щодо Іпотекодержателя, яким зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп".

12.03.2021 року ОСОБА_8 , через свого представника, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. із повідомленням про визнання недійсним договору іпотеки, у якому просила зняти заборону відчуження майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене повідомлення позивачем було направлено приватному нотаріусу Русанюку З.З. поштою, яке він, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримав 26.03.2022 року. Відповіді приватного нотаріуса на вказане вище повідомлення до матеріалів справи не долучено.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.07.2021р. визнано недійсним договір відступлення права вимоги № GL48N718070 від 21.07.2020 року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №08/04/2007/840 К-266, укладеним 20.04.2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством комерційним Банком "Надра" та ОСОБА_3 , та за іпотечним договором, укладеним 20.04.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Філіпенко Д.В. зареєстрованим у реєстрі за №1011 від 20.04.2007 року.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Статтею 10 Закону встановлено, що державними реєстраторами, в тому числі, є нотаріуси. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат".

Проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності з наведеними в рішенні правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, а також правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 335/12353/17, суд дійшов висновку, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Тобто, відповідачем у даній справі мають бути залучені особи, в інтересах яких накладено арешт на майно. Клопотань про заміну відповідачів по справі від позивача протягом всього часу розгляду справи не надходило. Тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не вірно визначено коло осіб, які мають відповідати за порушення її прав, а відтак позов пред`явлено не до усіх належних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що вимогами у цій справі є припинення обтяження речових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , яке порушує права позивача на зазначений об`єкт іншою особою, за якою зареєстровано право обтяження на зазначений житловий будинок.

Згідно частини першої та третьої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Суд відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів.

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за заявленими позовними вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Спір про припинення обтяження речових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Зміст і характер правовідносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції, обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник саме з ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", які згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна залишаються іпотекодержателями, незважаючи на визнання рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.07.2021р. у справі № 482/2211/20 недійсним договору відступлення права вимоги № GL48N718070 від 21.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", та визнання недійсним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року у справі № 2-382/2010 іпотечного договору, укладеного 20.04.2007 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 .

Виконання рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року у справі № 2-382/2010 в частині зобов`язання приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. вилучити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку, а саме житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , згідно

постанови приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2021 року є неможливим у зв`язку із невідповідністю інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав з даними рішення суду, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна: житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого наявне обтяження, відбулася зміна іпотекодержателя на підставі Договору про відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 21.07.2020 року за Р. № 203.

В той же час в рішенні Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13.07.2021р. у справі № 482/2211/20, яким визнано недійсним договір відступлення права вимоги № GL48N718070 від 21.07.2020 року, укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", на підставі якого в Реєстрі змінено іпотекодержателя, не зазначено про припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, як того вимагає ст. 26 вказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Добровільно ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" чи ПАТ «Комерційний банк «Надра» не звернулися до державного реєстратора про припинення обтяження речових прав.

Зазначені обставини підтверджують наявність спору у позивача з особами, які зберігають за собою права іпотекодержателів. Однак, позивач не пред`явила до них позову, залучивши їх до участі у якості третіх осіб.

Таким чином, позовна вимога про припинення обтяження речових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , не може бути звернена до приватних нотаріусів, яких позивач визначила відповідачами.

При цьому колегія суддів виходить з того, що державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо припинення обтяження речових прав незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений взагалі.

Установивши, що позов заявлений до неналежних відповідачів та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежних відповідачів належними, оскільки представник позивача категорично заперечував проти цього, суд правомірно відмовив у позові до таких відповідачів, що відповідає правовим висновкам, висловленим у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39).

Рішення про відмову у задоволенні позову з зазначених підстав не перешкоджає позивачу звернутися до суду з аналогічним позовом але до належних відповідачів.

З рахуванням викладеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та не прийняття рішення по суті заявлених позовних вимог, оскільки аналіз заявлених позовних вимог може стати предметом розгляду у разі звернення позивача до суду з аналогічним позовом але до належних відповідачів.

Залучення позивачкою ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", ПАТ «Комерційний банк «Надра» до участі у справі у якості третіх осіб, не позбавляє обов`язку пред`явлення позову до них як до відповідачів, оскільки правове значення та процесуальні права у відповідача та третьої особи різні.

Помилковими з урахуванням викладеного є також доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був ухвалити рішення по суті заявлених позовних вимог до зазначених в позові відповідачів, а особи, які вважають, що їх права були порушені цим рішенням мають змогу оскаржити його в апеляційному порядку, оскільки це суперечить положенням ст. 5 ЦПК України, згідно якої суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів.

Зазначення в тексті рішенні суду про те, що у спорах про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, відповідачем мають бути залучені особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, не є з урахуванням конкретних обставин у даній справі підставою для скасування рішення суду.

При цьому колегія суддів погоджується з тим, що згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернулася до суду, вона просила припинити обтяження речових прав на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ,

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який вона просить суд застосувати до відповідачів), а також викладені обставини, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивачів.

Суд дійсно не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. При цьому такий вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду цивільної справи є субсидіарними, вони не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права.

Однак, як убачається зі змісту рішення, суд розглядав саме вимоги про припинення обтяжень речових прав на житловий будинок, тому зазначення в тексті наряду з цим також про те, що у спорах про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, відповідачем мають бути залучені особи, в інтересах яких накладено арешт на майно, не можна розцінювати як вихід за межі заявлених позовних вимог. Враховує колегія суддів також те, що це не призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанцій правильно встановлені фактичні обставини справи і застосовано норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану її представником - адвокатом Кобзаренком Максимом Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.