Справа №: 398/2958/22
провадження №: 2/398/1720/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" грудня 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Макаренко Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про передачу частки сумісної власності квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про передачу частки сумісної власності квартири,

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право власності за № НОМЕР_1 від 08 грудня 2009 р. квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності між нею та її доньками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Фактично в квартирі проживає тільки вона, здійснює її ремонт власними коштами, оплачує комунальні послуги самостійно. Разом з тим, позбавлена можливості реєструвати інших громадян у житловому приміщенні, здавати його в оренду та інше, оскільки задля цього порібна згода інших співвласників, які мають часту власності на неї. Неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_2 з проханням надати дозвіл на здачу в оренду кімнати квартири, однак остання без належних на те причин відмовляла їй. Вважає, що вона обмежена в повній мірі користуватися житлом. Просить на підставі ст. 369 ЦК України, повернути їй частку спільної власності на квартиру.

Ухвалою від 07 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Наголосила на тому, що квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності між нею та її доньками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Фактично в квартирі проживає тільки вона, здійснює її ремонт власними коштами оплачує комунальні послуги самостійно. Крім того, наявна частка у квартирі перешкоджає відповідачу ОСОБА_2 стати на облік та отримати інше житлове приміщення шляхом приватизації.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять заяву про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, на адресу суду надійшла заява про не заперечення проти задоволення позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на наявну в матеріалах справи заяву про визнання вимог відповідачем та розгляд справи без її участі, суд розглядає справу по суті у підготовчому судовому засіданні за наявними у матеріалах доказами.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній власності між позивачем ОСОБА_4 та її доньками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 2009 року, виданого Олександрійською міською радою згідно з розпорядженням від 08 грудня 2009 року за №20636 та зареєстровано в КП ОМБТФ 24 грудня 2009 року за р. № 11035/122.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 2009 року, виданого Олександрійською міською радою згідно з розпорядженням від 08 грудня 2009 року за №20636 та зареєстровано в КП ОМБТІ 24 грудня 2009 року за 11035/122, вбачається, що позивач ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 - набули права власності на кімнати у гуртожитку АДРЕСА_2 шляхом приватизації житла.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно ст. 12 наведеного вище закону, власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 скористалися правом на приватизацію і позбавлені повторно набути право на житло шляхом участі в приватизації.

З Технічного паспорту, виданого КП ОМБТІ від 14 травня 2021 року та Кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури серії А.Е за № 005556 вбачається, що кімнати АДРЕСА_3 були реконструйовані у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

За ст. ст. 368, 369 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, п. 17 роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України - у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Так, виходячи з рівності часток, враховуючи відсутність домовленості між співвласниками про інше, судових рішень з цього питання, суд приходить до переконання, що кожен із співвласників вказаної квартири, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , мають право власності на 1/3 частину.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності в суб`єктивному значенні це право особи володіти, користуватися і розпоряджатися річчю своєю владою й у власному інтересі. Цьому праву власника відповідає обов`язок усіх інших осіб утримуватися від порушення його правомочностей.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі:1) відчуження власником свого майна;2) відмови власника від права власності;3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;4) знищення майна;5) викупу пам`яток культурної спадщини;6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону;8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;9) реквізиції;10) конфіскації;11) припинення юридичної особи чи смерті власника;12)визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Цивільним законодавством України, а саме ст. 347, передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Суд не вважає, заяву відповідача ОСОБА_2 , про визнання позовних вимог про повернення ОСОБА_1 частки майна спільної власності на квартиру належною відмовою від права власності у розумінні чинних норм Цивільного Кодексу України, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 83, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про передачу частки сумісної власності квартири.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19 грудня 2022 року.

Суддя Н.М. Дубровська