Справа № 562/1702/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2022 року Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Шуляка А.С.

при секретарі Солдатовій О.Д.

за участю представника позивача - адвоката Бузинарського М.Ю.

представників відповідача Примака К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Здолбунівського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року було визнано протиправними та скасовано постанови Головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Примака Констянтина Миколайовича, які винесені у межах виконавчого провадження № 62102736, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про стягнення виконавчого збору від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про арешт майна боржника від 09.06.2020 ВП № 62102736 та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.09.2020 ВП№ 62102736

Вказує, що протиправне проведення виконавчого провадження завдало йому моральної шкоди, яка виразилася у тривалій судовій тяганині, та понесенні витрат на правову допомогу, порушенні нормальних життєвих зв`язків, застосуванні заходів примусу зі сторони держави в особі органу Державної виконавчої служби у зв`язку з примусовим виконанням постанов про стягнення штрафу. Характер та обсяг його моральних страждань внаслідок незаконних дій та рішень відповідача полягав в тому, що у червні 2020 року він перебував в м.Харків і в зв`язку з відсутністю коштів, через неправомірне накладення арешту на грошові кошти, він не міг дістатися додому у м.Рівне. Щоб отримати кошти він змушений був продати золотий годинник з логотипом Верховної Ради України, подарований йому батьком. Також через блокування рахунку він не міг оплатити комунальні послуги. Крім того, через арешт коштів, він не зміг прийняти участь у виборах депутатів сільських, селищних, міських рад та спробувати реалізувати загальне виборче право бути обраним до представницького органу, оскільки не зміг зареєструватися кандидатом в депутати через неможливість сплати, передбаченої Виборчим кодексом України застави. Розмір моральної шкоди оцінює в 15000 грн.

Ухвалою від 24 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

16 вересня 2022 року від представника Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що в долучених до позовної заяви додатках, всупереч ст.81 ЦПК України, відсутні будь-які докази, що підтверджують факти, які на думку позивача призвели до заподіяння йому моральної шкоди Також позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленою шкодою. Арешт на кошти боржника на рахунках в банку накладався лише в межах суми стягнення, а тому наявність на рахунку коштів, понад суму арештованих коштів, дозволяє користуватися таким надлишком у звичний спосіб. Крім того, безпідставним є посилання позивача на те, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн., оскільки додатковим рішенням Рівненського окружного суду від 19.10.2022р. йому було відмовлено у стягненні вказаних витрат.

Представник позивача адвокат Бузинарський М.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити.

Представник відповідача Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Примак К.М. проти задоволення позовних вимог позивача заперечив з підстав наведених у відзиві на позов та просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 460/13264/21 було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Рівненській області. Визнано протиправними та скасовано постанови Головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Примака Констянтина Миколайовича, які винесені у межах виконавчого провадження № 62102736, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 09.06.2020 ВП№ 62102736, постанову про стягнення виконавчого збору від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2020 ВП № 62102736, постанову про арешт майна боржника від 09.06.2020 ВП № 62102736 та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.09.2020 ВП № 62102736.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

У даній постанові, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що через арешт банківських рахунків та відсутність коштів він, перебуваючи в м.Харків, не мав змоги приїхати додому в м.Рівне, не міг купити собі їжу та два дні був голодний, ночував у випадкових місцях в зв`язку з чим змушений був продати подарований йому батьком золотий годинник. Також через арешт коштів він не мав змоги оплачувати комунальні послуги, а також йому було відмовлено в реєстрації кандидатом в депутати у виборах депутатів сільських, селищних, міських рад, в зв`язку з неможливістю сплати застави.

Проте, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин. Так, вобґрунтування наведених обставин, позивач посилався виключно на ту обставину, що протиправність дій відповідача встановлена рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 460/13264/21. Жодних інших доказів на обгрунтування вказаних обставин позивач суду не надав.

До позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.

Також суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ним понесені судові витрати на надання професійної правничої допомоги, оскільки додатковим рішенням Рівненського окружного суду від 19.10.2021р. позивачу було відмовлено у стягненні на його користь за рахунок відповідача, судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Разом із тим суд вважає, що внаслідок винесення спірних постанов державним виконавцем та скасування їх в подальшому в судовому порядку позивач пережив неприємні емоції. Проте в судовому засіданні представником позивача не доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли рівня страждання та/або приниження внаслідок протиправних дій поліцейського і являються підставою для відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів в розмірі 15000 грн.

Також позивачем не обґрунтовано та не надано доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків із оточуючими, погіршення стану здоров`я у зв`язку із подіями.

При цьому сам факт визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" що зазначена у ст.23ЦК України які є оціночними поняттями, то суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. (Вказана позиція викладена у Постанові ВС КАС України № 750/750/6330/17 від 27 листопада 2019 року).

Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

У п.54. рішення ЄСПЛ "Перна проти Італії"від 25 липня 2001 року, суд звернув увагу на те, що визнання факту порушення саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією будь-якої моральної шкоди, завданої заявникові. Аналогічна позиція у рішенні ЄСПЛ "Нільсен і Йонсен проти Норвегії".

За вказаних обставин, зважаючи на викладені та встановлені у судовому засіданні обставини, конкретно у даному випадку, суд вважає, що справедливою сатисфакцією по відновленню прав позивача ОСОБА_1 є визнання судом протиправними та скасування постанов держаного виконавця.

Таким чином заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскарженим в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Здолбунівський відділ Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), м.Здолбунів, вул. Василя Жука, 1а,

Повний текс рішення суду виготовлено 29 грудня 2022 року

Суддя