Справа № 278/1714/19
Провадження №2/278/134/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м.Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді: - Зубчук І.В.,

секретаря с/з: - Чішман А.О.,

позивача : - ОСОБА_1 ,

представника позивача: - ОСОБА_2 ,

представника відповідача: - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить :

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер №:03:001:0353, яка була поділена на дві земельні ділянки з кадастровими номерами №:03:001:0527 та №:03:001:0528;

- змістити земельні ділянки з кадастровими номерами №:03:001:0527, №:03:001:0528 на межові знаки первинної земельної ділянки з кадастровим номером №:03:001:0353;

- зобов`язати ОСОБА_4 після зміщення земельних ділянок усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер №:03:001:0354, шляхом демонтажу та перенесення дерев`яного забору;

- вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.2007 року є власником 1/2 частини будинку, та земельної ділянки, площею 0,1400 га за адресою який розташовано в АДРЕСА_1 .

Зазначила, що на думку позивача на її земельні ділянці суміжними землекористувачами встановлено паркан у зв`язку з чим розпочалися непорозуміння. Відповідач відмовляється повернути межі земельних ділянок у відповідність до первинних правовстановлюючих документів, тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою від 22.08.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою від 09.12.2019 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного ОСОБА_4 .

Відповідач, 10.02.2020 року на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що є власником земельних ділянок №:03:001:0528 площею 0,06 га за адресою АДРЕСА_1 та №:03:001:0527 площею 0,08 га за адресою АДРЕСА_1 , є власником Ѕ частини житлового будинку та об`єкту незавершеного будівництва, які знаходяться на вказаних земельних ділянках. Пояснив, що земельні ділянки раніше належали ОСОБА_5 та їх площа в сукупності складала 0,1400 га, які в подальшому були поділені на дві окремі земельні ділянки площею 0,0600 га та 0,0800 га на підставі технічної документації про поділ. Підставою для розробки технічної документації щодо поділу земельної ділянки стала заява від 05.03.2013 року нотаріально посвідчена приватним нотаріусом. Складовою технічної документації, щодо поділу земельної ділянки є два акти погодження меж земельної ділянки від. 11.04.2013 року, на яких містяться підписи ОСОБА_1 , яка претензій, при встановленні зовнішніх меж не заявляла, чим підтвердила законність наявного на той час дерев`яного паркану.

24.02.2020 року позивач у відповіді на відзив зазначив, що при поділі земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0353 на дві ділянки, було допущено зміщення меж земельних ділянок на кадастровій карті та земельні ділянки кадастровий номер :03:001:0527 та кадастровий номер :03:001:0528, що належать ОСОБА_4 накладаються на межі земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0354 та :03:001:0341. В реєстрах щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0353 будь-які дані відсутні, а в актах погодження меж земельної ділянки від 11.04.2013 року містяться різні підписи та ініціали позивача, що викликає сумніви у їх оригінальності.

13.07.2020 року відповідач на адресу суду направив заперечення на відповідь на відзив, де пояснив, що із доданої схеми не зрозуміло, в якому саме місці накладаються земельні ділянки.

19.07.2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява.

24.09.2021 року представник відповідача направив на адресу суду відзив на уточнену позовну заяву зі змісту якої вбачається, що відповідач заперечує проти доводів, наведених позивачем та позовних вимог в повному обсязі і вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки діючим ЦПК не передбачено такого документу як уточнена позовна заява, формулювання позовних вимог не містить конкретних дій, які мають бути вчинені на виконання рішення суду.

06.10.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Судом були встановлені наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-720 від 11.04.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14245686 від 16.04.2007 року ОСОБА_1 є власницею Ѕ (однієї другої) частини майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 . (а.с.7-8, том 1).

ОСОБА_1 відповідно до державного акту серії ЯЖ №613389 від 21.07.2009 року є власником земельної ділянки площею 0,1400 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0354, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 6, том 1).

З технічної документації від 11.11.2008 року на земельну ділянку, загальною площею - 0,1400 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд встановлено, що 12.08.2008 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до ПП «Терра Центр і К» в якій просила виконати землевпорядні роботи по виготовленню технічної документації на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

У вказаній вище технічній документації міститься протокол погодження меж земельної ділянки, в якому наявний підпис відповідача гр. ОСОБА_5 та засвідчено, що з боку суміжних власників і землекористувачів з приводу проходження меж земельної ділянки, а саме від гр. ОСОБА_1 ніяких заперечень не надійшло (а.с. 51-70, том 2).

З державного акту серії ЯЖ №6013388 від 10.07.2009 року встановлено, що ОСОБА_5 була власником земельної ділянки площею 0,1400 га, кадастровий номер №:03:001:0353, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 70-71, том 1).

З технічної документації від 14.05.2013 року щодо поділу земельної ділянки гр. ОСОБА_5 загально площею - 0,1400 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на дві окремі вбачається, що 11.04.2013 року ОСОБА_5 звернулась із заявою до суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 , в якій просила виконати землевпорядні роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею - 0,1400 га на дві окремі ділянки площею 0,0600 га та 0,0800 га за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

У вказаній вище технічній документації містяться акти погодження меж земельної ділянки в яких наявний підпис гр. ОСОБА_1 та засвідчено, що претензій при встановленні зовнішніх меж з боку суміжних землевласників (землекористувачів) не заявлено і вказані границі не викликають спірних питань (а.с. 208-227, том 1).

Відповідно договорів дарування земельних ділянок №2904 та № 2906 від 12.09.2013 року, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0528 за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0527 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку №2903 від 12.09.2013 року та договору дарування об`єкта незавершеного будівництва №2905 від 12.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 (а.с. 72-87, том 1).

Ухвалою від 10.11.2020 року за клопотанням сторін у справі призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку експерта №54-Е/20 від 12.05.2021 року вбачається, що загальна площа фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0,1565 га, загальна площа фактичного користування земельними ділянками ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , становить 0,1609 га (0,0600 га + 0,0800 га).

Окружна межа фактичного користування земельними ділянками ОСОБА_4 не відповідають окружній межі земельних ділянок за кадастровими номерами :03:001:0527, :03:001:0528 відповідно даним ДЗК.

Окружна межа земельної ділянки ОСОБА_1 згідно ДЗК площею 0,1400 га за кадастровим номером :03:001:0354 не відповідає окружній межі фактичного користування та накладається на межі земельних ділянок ОСОБА_4 . Площа накладання становить 0,0487 га. (а.с. 243- 280, том 1).

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 , пояснила, що розмір фактичного землекористування земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перевищує розміри, які встановлені в правовстановлюючих документах. З публічної кадастрової карти вбачається, що дві земельні ділянки ОСОБА_4 та земельна ділянка ОСОБА_1 накладаються одна на одну, а їх фактичне користування не відповідає юридичному. Також зазначила, що ні нові, ні старі координати користування земельних ділянок не відповідають правовстановлюючим документам. По первинній технічній документації межі земельних ділянок не відповідають їх фактичному користуванню. Отже, для врегулювання правовідносин між сторонами необхідно провести відновлення меж в натурі або виготовити нову технічну документацію по встановленню меж, яку сторони повинні провести разом. Встановити за якими межовими знаками були встановлені межові знаки первинних земельних ділянок неможливо, оскільки вони не прив`язувались до визначених предметів на місцевості.

Правовідносини що склались між сторонами врегульовані наступними нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями частини 2 статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України).

При цьому згідно підпункту «г» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із статтею 106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 Земельного кодексу України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

У відповідності до змісту пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення буд-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи, що земельна ділянка кадастровий номер №:03:001:0353 була поділена на дві нові земельних ділянки, яким було присвоєно окремі кадастрові номери, а саме кадастровий номер №:03:001:0527 та №:03:001:0528, присвоєнню нових кадастрових номерів передувало виготовлення технічної документації, погодження меж, в якій зокрема міститься підпис ОСОБА_1 , яка не заперечувала встановленню меж земельних ділянок. Суд, приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого права в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації кадастрового номеру №:03:001:0353, оскільки земельна ділянка кадастровий номер №:03:001:0353 перестала існувати у зв`язку із поділом на дві нові земельні ділянки та присвоєнням нових кадастрових номерів.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

За нормами статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку тощо.

За змістом статті 16 цього Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Згідно зі статтею 23 цього Закону документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр »у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку(округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів),такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Відповідно до пункту 144 Порядку ведення державного земельного кадастру якщо факт невідповідності відомостей державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які і є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено державний кадастровий реєстратор за допомогою програмного забезпечення державного земельного кадастру безоплатно виправляє допущену помилку.

Отже, чинним законодавством встановлено порядок виправлення технічних помилок, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, однак у матеріалах справи немає доказів того, що позивач скористався цим порядком для усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач порушує межі її земельної ділянки та незаконно встановив паркан на земельній ділянці яка належить їй, проте, зі змісту висновку експерта вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Крім того, механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстрований в Мінюсті України 16 червня 2010 року № 391/17686 .

За змістом пункту 3.12 вищенаведеної Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду.

Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.

Таким чином, позовна вимога про зміщення земельних ділянок №:03:001:0527 та №:03:001:0528 на межі первинної технічної документації не підлягає до задоволення з огляду на те, що на вказані земельні ділянки розроблялась нова технічна документація, земельні ділянки в належний спосіб зареєстровано, а зміщення земельних ділянок не входить до компетенції суду.

Зі змісту висновку експерта так із особистих пояснень експерта наданих в судовому засіданні вбачається, що дві земельні ділянки ОСОБА_4 накладаються на земельну ділянку ОСОБА_1 , так само як і земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельні ділянки ОСОБА_4 , а їх фактичне користування не відповідає межам визначеним технічною документацією. На вирішення експерта сторони не ставили питання щодо знаходження паркану відповідача на земельні ділянці позивача, вказане питання потребує спеціальних знань, обов`язок доказування покладено на сторони, суд не наділений повноваженнями щодо збирання доказів, таким чином суд позбавлений можливості вирішити питання про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом демонтажу та перенесення паркану.

Позивач не надав суду доказів, що звертався з відповідною заявою про проведення інвентарізації земельних ділянок та встановлення меж в натурі до територіального органу Держгеокадастру у районі (місті) за місцезнаходженням земельної ділянки, та останньому було відмовлено в проведенні інвентарізації, що потребує судового захисту.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки як позивачем так і відповідачем не дотримується порядок користування земельною ділянкою відповідно до меж встановлених правовстановлюючими документами, експертом встановлено накладання земельних ділянок, сторони для приведення меж не провели інвентарізацію земельних ділянок, встановлення меж земельних ділянок в натурі не може встановлюватись рішенням суду, накладення земельних одна на одну не дає можливості суду встановити чи дійсно розташовано паркан на земельні ділянці відповідача, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, 319,373,391 ЦК України, ст.ст. 78,96,106,107,125,126,198 ЗК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05.12.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Інна Зубчук