Провадження №2/760/5999/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Дубаніної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом, в якому просить:

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2020 вищевказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Позивач усунув недоліки в позовній заяві.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року справу №753/20667/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 03.10.2018 на перехресті вул. П.Григоренка та вул. Тепловозна в м. Києві трапилася ДТП за участю автомобілів Mercedes-Benz-S450 (автомобіль позивача), KIA-Sorento та ГАЗель.

В наслідок даного ДТП автомобіль позивача перекинувся на дах, а сам позивач отримав тілесні ушкодження, зокрема струс головного мозку.

Після звернення позивача до Управління патрульної поліції на місце ДТП прибули працівники поліції, які незаконно звинуватили позивача у наявності в нього ознак алкогольного сп`яніння. Порушуючи Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 №1395 тим самим незаконно склали на позивача протокол за порушення ПДР України чим грубо порушили його права людини, перевищили свої службові повноваження, які надані законом представнику поліції.

Також, під час оформлення протоколу за начебто порушення позивачем ПДР України, працівники поліції порушили порядок оформлення відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння, залучивши до огляду напряму зацікавлених та упереджених свідків.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі №756/20119/18 провадження по даній справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 (позивача) закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

22.03.2019 позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції зі скаргою на протиправні дії окремих працівників поліції.

18.04.2019 позивач отримав листа від 12.04.2019 №С-2470/1/41/2/02-2019 яким йому повідомили, що за відомостями, викладеними у його скарзі, відповідно до наказу від 08.04.2019 №642 «Про призначення та проведення службового розслідування» проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що працівниками поліції, які здійснювали оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, порушено ряд нормативно-правових актів.

В наслідок неправомірних дій працівників поліції, позивачеві було завдано моральну шкоду. Враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість ступінь зниження репутації (позивач є адвокатом), час та зусилля для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності і справедливості, позивач вимагає стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Представник ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву представник зазначає, що ознайомившись із змістом позовної заяви вважає, що вимоги та твердження позивача є необґрунтованими, в зв`язку з наступним.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому що такий документ є виключно способом фіксування певних обставин, а не актом індивідуальної дії, крім того, перевірка правильності його складення повинна поряд з іншим здійснюватися уповноваженим органом при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09.11.2018 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Більш того, інспектори патрульної поліції не завдавали моральну шкоду, так як ніяких рішень відносно позивача не приймали, відтак відсутні підстави для компенсації моральної шкоди позивачу.

Також зазначається, що позовна заява не містить документів, які підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань та обґрунтування заявленої суми.

Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача Департаменту патрульної поліції, відсутні підстави для стягнення 50000 грн моральної шкоди на користь позивача.

Позивачем на адресу суду також було направлено клопотання про залучення доказів до матеріалів справи. Було направлено 3 DVD диски, на яких містяться 2 відеозаписи програм про зазначену дорожньо-транспортну пригоду, а також 1 запис з нагрудної камери поліцейського про відмову від проходження тестування на стан алкогольного сп`яніння.

Позивач в судове засідання з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач, Державна казначейська служба України, в судове засідання свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідач, Департамент патрульної поліції, в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вивчивши матеріали справи, письмові та електронні докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в наслідок ДТП, яке сталося 03.10.2018 на перехресті вул. П.Григоренка та вул. Тепловозника в м. Києві за участю автомобілів Mercedes-Benz-S450 (автомобіль позивача), KIA-Sorento та ГАЗель, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що підтверджується довідкою №10523 від 03.10.2018, яка була видана ОСОБА_1 Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги.

Також, за результатами лабораторного дослідження №4270 від 04.10.2018 проведеного Клініко-діагностичною лабораторією Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» в крові ОСОБА_1 етанолу не виявлено.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у справі №753/20119/18 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 (позивача) закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2019 ОСОБА_1 звертався зі скаргою до Департаменту патрульної поліції на протиправні дії окремих працівників поліції. У листі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.04.2019 значено, що відповідно до наказу ДПП від 08.04.2019 №642 «Про призначення та проведення службового розслідування», проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що інспектори патрульної поліції, які здійснювали оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, порушили ряд нормативно-правових актів, однак відповідно до ч.1 ст.21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України останніх неможливо притягнути до дисциплінарної відповідальності, оскільки з дня вчиненн ядисциплінарного проступку минуло більше шести місяців.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що в наслідок неправомірних дій інспекторів патрульної поліції, йому було завдано моральну шкоду і в зв`язку з цим вимагає стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Сторона відповідача Департамент патрульної поліції в обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначив, що інспектори патрульної поліції не завдавали моральної шкоди, так як ніяких рішень щодо позивача не приймали, відтак немає жодних підстав для компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною 1 ст.1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Варто зазначити, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому що такий документ є виключно способом фіксування певних обставин, а не актом індивідуальної дії, крім того, перевірка правильності його складення повинна поряд з іншим здійснюватися уповноваженим органом при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Така позиція з даного питання висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі від 10.05.2018 №760/9462/16-а, Вищим адміністративним судом України в ухвалі по справі №161/5061/16-а від 12.10.2016, ухвалі від 11.01.2017 в справі №555/1627/16-а, ухвалі від 01.02.2017 в справі №824/502/16-а та Київським апеляційним адміністративним судом в постанові від 23.02.2017 у справі №754/10278/16-а та Київським апеляційним адміністративним судом в постанові від 23.02.2017 у справі №754/10278/16-а.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 вищезазначеної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:

- наявність такої шкоди;

- протиправність діяння її заподіювача;

- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача;

- вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати:

- чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру;

- за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні;

-в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить;

- а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що відповідно до постанови Верховного Суду у справі №1340/4056/18 від 02.09.2020, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №312/262/18 колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду наголосила, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, які були додані, прийшов до висновку, що слід відмовити позивачу в задоволенні позову, в зв`язку з тим, що відсутні будь-які докази того, що інспектори патрульної поліції завдавали моральну шкоду позивачу, оскільки не приймали жодних рішень щодо позивача.

Також позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань понесені позивачем. І тим самим не містить обґрунтування заявленої суми.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення 50 000 грн моральної шкоди на користь позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 16, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 16, 18, 76-81, 133, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко