Справа № 459/284/22 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/2331/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 459/284/22

Провадження № 22ц/811/2267/22

Провадження № 22ц/811/2331/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського Львівської області від 10 серпня 2022 року; апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на додаткове рішення цього суду від 19 серпня 2022 року, ухвалені у складі судді Грабовського В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним пункту кредитного договору та повернення безпідставно отриманих коштів, -

встановив:

3 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позову зазначає, що 1 вересня 2021 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 19/2684204, відповідно до якого банк надав йому кредит на споживчі потреби у розмірі 270 000 грн., кінцевий термін повернення кредиту визначений до 31 серпня 2027 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом. Крім того, згідно з пунктом 1.4.2. цього договору він зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80% від розміру кредиту. У додатку № 1 до цього договору наведена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача. У цій таблиці вказано, що у кінцевому результаті йому слід повернути 349 920 грн. комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що вважає несправедливим. Нарахування комісії за послуги, які супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є сплатою, встановлення якої було заборонено ч 1 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які були чинні на момент укладення договору. Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними і підлягають визнанню недійсними. Комісія включається у номінальну відсоткову ставку. Факт обізнаності про обов`язок сплачувати комісію у момент укладення договору не спростовує протиправність пункту 1.4.2. вказаного договору та його невідповідність законодавству України. Отже, пункт 1.4.2. вказаного договору повинен вважатися недійсним із моменту укладення договору, тобто із 1 вересня 2021 року. Вважає, що сплачена сума комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості отримана безпідставно, тому підлягає поверненню шляхом зарахування переплачених сум на погашення основного боргу у дні сплати названих коштів як комісії, відповідно до ст. 1212 ЦК України, оскільки при визнанні пункту 1.4.2. вказаного кредитного договору недійсним, правова підстава їх отримання втрачається.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10 серпня 2022 року позов задоволено частково. Зобов`язано АТ «Креді Агріколь Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №19/2684204 від 1 вересня 2021 року з огляду на часткову нікчемність п. 1.4.2 цього договору, відповідно до його п.2.2.1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стягнення судового збору.

Додатковим рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 серпня 2022 року стягнуто з АТ «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Рішення та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_2 . В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що не згідний з рішенням суду в частині про відмову в позові. Вважає, що п.1.4.2 кредитного договору має бути визнаний судом недійсним. Щодо додаткового рішення зазначає, що витрати на правову допомогу мають бути стягнути у повному обсязі. Просить скасувати рішення в частині, в якій у задоволенні позову відмовлено, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В решті рішення суду просить залишити без змін. Також просить скасувати додаткове рішення в частині, в якій йому відмовлено, та стягнути в його користь з відповідача судові витрати на правову допомогу в повному обсязі.

Додаткове рішення оскаржує АТ «Креді Агріколь Банк». В апеляційні скарзі посилається на те, що ані у позовній заяві, ані до закінчення судових дебатів позивачем не було зроблено заяви про те, що докази понесення витрат на правову допомогу буде подано протягом 5 днів після ухвалення судового рішення. Однак, позивачем не наведено поважних причин, які б зумовлювали неможливість подання доказів, що підтверджують витрати на правову допомогу, починаючи із дати подачі позову по дату ухвалення рішення в справі. Вказує, що договір на представництво інтересів від 24 січня 2022 року на адресу відповідача не надходив, останній не долучений до тих документів, які направлялися на адресу банку чи надавалися представнику. Просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоч про розгляд справи його було повідомлено належним чином, що стверджується довідкою про доставку повідомлень електронною поштою 9 листопада 2022 року.

Судом ухвалено проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали, докази про наявність поважних причин їх неявки не надані.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, апеляційну скаргу АТ «Креді Агріколь Банк» - задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 1 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 19/2684204, відповідно до якого банк надає позивачу кредит на споживчі потреби у розмірі 270 000 грн. зі сплатою 12% річних за користування кредитом на строк до 31 серпня 2027 року.

Згідно п. 1.4.2. цього договору позивач зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80% від суми кредиту. Підписанням договору позичальник замовляє у банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів для погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Конкретний розмір процентної ставки за кожну із послуг, зазначених у цьому пункті, договір не містить.

Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору, зокрема, в разі внесення позичальником суми платежу, яка перевищує суму чергового платежу по кредиту, процентах та комісії згідно графіка платежів по кредиту, відбувається дострокове часткове повернення кредиту та змінюється графік платежів по кредиту шляхом зменшення останнього платежу або кількості платежів. При цьому день повернення кредиту та розмір щомісячного платежу по кредиту та процентах залишаються незмінними. Сума перевищення зараховується на погашення заборгованості за кредитом в день повернення кредиту.

Додатком №1 до комплексного договору № 19/2684204 від 1 вересня 2021 року є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в.т.ч. графік платежів по кредиту, ануїтет), відповідно до якої загальна сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 349 920 грн.

6 травня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «Креді Агріколь Банк» із заявою про відмову від послуг банку та надання безоплатної інформації відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

6 червня 2022 року позивачу надано відповідь банку з виписками по рахунках, а також інформацію стосовно прогнозованої суми повного погашення кредитної заборгованості станом на 6 червня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правлінням Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з пунктом 1.4.2 кредитного договору позивач зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, зокрема, за надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

У пункті 1.4.2 кредитного договору не уточнено систематичності запиту вказаної інформації споживачем з оплатою наданих послуг.

Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць інформаційно-консультаційні послуги, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо, мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення пункту 1.4.2 кредитного договору, укладеного між позивачем та АТ «Креді Агріколь Банк», щодо обов`язку позивача щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе послуги з «надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів» тощо, є нікчемним.

Положення пункту 1.4.2 кредитного договору щодо надання інших послуг за обслуговування кредитної заборгованості не суперечать Закону України «Про споживче кредитування», а тому відсутні підстави для висновку про його нікчемність.

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона, за загальним правилом, може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Taкi правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зобов`язання АТ «Креді Агріколь Банк» здійснити перерахунок заборгованості позивача за кредитним договором №19/2684204 від 1 вересня 2021 року відповідно до п. 2.2.1 цього договору, оскільки положення п.1.4.2 кредитного договору є нікчемними.

Оскаржуване додаткове рішення мотивовано наступним.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що позивач поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 10 000 грн., що підтверджується: договором про представництво інтересів від 24 січня 2022 року; детальним описом виконаних робіт від 15 серпня 2022 року.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з АТ «Креді Агріколь Банк» на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

В разі, коли заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення рішення суду за результатами розгляду справи, така заява (клопотання) учасника справи не розглядається, а питання розподілу судових витрат, про які йдеться у ній, не вирішується з огляду на відсутність відповідної заяви (клопотання) до ухвалення судом рішення.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18 та ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року у справі №918/560/16.

Встановлено, що позивач чи його представник до закінчення судових дебатів не заявили клопотання про компенсацію витрат за надану професійну допомогу, а також те, що ними будуть подані докази про понесені судові витрати у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, у суду були відсутні підстави для часткового задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, оскільки заявником порушено порядок встановлений ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з наведеним, оскаржуване додаткове рішення відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України належить скасувати в частинізадоволених вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з АТ «Креді Агріколь Банк» в користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті додаткове рішення належить залишити без змін.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 серпня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 серпня 2022 року в частині задоволених вимог заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» в користь ОСОБА_2 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді