Справа № 496/5555/21
Провадження № 2/496/742/22
29 листопада 2022 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Пендюри Л.О.
за участю секретаря Комашко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю
Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав. При цьому пояснив, що між його земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача є межа, однак при виготовленні державного акту відповідачем відбулася накладка на його земельну ділянку, відповідач вирішувати вказану проблему не бажає, а тому він звернувся до суду.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, відзив на позов не подав, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянину ОСОБА_1 від 10.11.2008 року, складеного інженером ТОВ «РІЧЛЕНД» ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_1 , начальника відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області Саламаха А.В. та землевпорядника Нерубайської сільської ради ОСОБА_4 , суміжних землевласників та землекористувачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та Ошкіної проведено обстеження та встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,118 га, наданої у власність позивачу ОСОБА_1 . У вказаному акті зазначено, що в натурі межі земельної ділянки закріплені межовими знаками, всі присутні з ними ознайомлені. Ніяких заперечень з боку представників, щодо меж ділянки не заявлено (а.с.12)
З копії технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, з метою поділу земельної ділянки, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складеної ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» вбачається, що вказану земельну ділянку було поділено на дві земельні ділянки площею 0,0887 га та площею 0,0135 га (а.с.14-58).
У відповідності до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу від 09.07.2018 року, складеного інженером-землевпорядником ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» ОСОБА_8 у присутності власника земельної ділянки ОСОБА_2 та власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 , межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0887 га, наданої власнику земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 5 (п`ять) шт. Власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено (а.с.31).
Наразі позивач стверджує, що в ході утворення нової земельної ділянки були допущені помилки, що призвело до того, що межі земельної ділянки відповідача накладаються на межі належної йому земельної ділянки, при цьому жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав та клопотання про призначення експертизи не заявляв.
Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших.
Пунктом «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
У відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а ч. 2 ст. 158 вказаного Кодексу встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, в судовому засіданні позивач не довів порушення своїх прав, не надав суду доказів, що земельна ділянка відповідача накладається на його земельну ділянку або якось іншим чином порушує його право на земельну ділянку.
Відповідач набув право власності на земельну ділянку відповідно до вимог закону. Реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не оскаржувалася та незаконною не визнавалась. Позивач не мав претензій щодо виготовлення технічної документації відповідачем, не висловлював заяв щодо невідповідності чи неправильності координат та їх виправлення, будучи суміжним власником, погодився з межами земельної ділянки, не претендував на передачу йому земельної ділянки по межах фактичного землекористування. Натомість, звертаючись до суду з даним позовом, просить зобов`язати відповідача за власний рахунок усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою.
За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачу в задоволенні позовних вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України, суд -
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.
Повний текст рішення складено 09 грудня 2022 року.
Суддя Л.О. Пендюра