Справа № 438/1128/22
Провадження № 2/438/392/2022
У Х В А Л А

про вирішення заяви про відвід судді

09 грудня 2022 року м.Борислав

Суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Бориславі заяву представника відповідача - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» Науменка Д.О. про відвід судді в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державний реєстратор прав на нерухоме майно - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

у провадженні судді Бориславського міського суду Львівської області Слиша А.Т. перебуває вказана цивільна справа, підготовче засідання призначено на 12 січня 2023 року.

05 грудня 2022 року через канцелярію суду надійшла заява представника відповідача - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» Науменка Д.О. про відвід судді, в якій просить відвести головуючого суддю Слиша А.Т. від розгляду даної цивільної справи.

У обґрунтування зазначеної заяви про відвід заявник посилається на те, що позивач оскаржує рішення про державну реєстрацію прав. Оскаржувальні записи про державну реєстрацію прав внесені на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 1 грудня 2022 у справі № 438/592/17 за позовом АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , приватний нотаріус УМНО Іванова С.М., про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Постановою Львівського апеляційного суду від 1 грудня 2020 у справі № 438/592/17 було частково задоволено апеляційну скаргу АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо», скасовано рішення Бориславського міського суду від 15 березня 2019 року і ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину; визнано АТ «Дельта Банк» іпотекодержателем з 31.10.2007 за Іпотечним договором №788-Ф/908-Ф/ІП-1, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» і ОСОБА_1 , посвідченим 31.10.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим №6937; скасовано записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис про припинення іпотеки №6193940 від 02.07.2014 14:32:22, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14157305 від 02.07.2014 14:34:14; запис про припинення обтяження №6194211 від 02.07.2014 14:41:45, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14157865 від 02.07.2014 14:43:39; в решті позовних вимог відмовлено.

Скасоване рішення від 15.03.2019 у справі № 438/592/17 ухвалено у складі головуючого судді Слиша А.Т.

Тож предметом цієї справи 438/1128/22 та справи № 438/592/17 є ті самі правовідносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», як правонаступника АТ «Дельта Банк», за іпотечним договором №788-Ф/908-Ф/ІП-1, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» і ОСОБА_1 , посвідченим 31.10.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим №6937 та договір про розірвання іпотечного договору, укладений між АТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 , посвідчений 02.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. за реєстровим № 866, щодо яких суддя вже висловив свою правову позицію.

Крім цього, не погоджуючись з рішенням Бориславського міського суду від 15.03.2019 у справі 438/592/17 АТ «Дельта Банк» подано до Вищої ради правосуддя скаргу на суддю Слиша А.Т. від 07.06.2019.

Однією з підстав апеляційної скарги та скарги до ВРП було те, що суддя вийшов за межі позовних вимог, встановивши дійсність 5 правочинів від 02.07.2014 -3 договорів про розірвання іпотечних договорів та 2 договорів відступлення права вимоги, - в той час як предметом справи №438/592/17 був виключно 1 договір про розірвання іпотечного договору від 02.07.2014. Всі інші правочини були предметом розгляду інших справ №910/12760/16, №910/15244/16, №127/14035/17, №354/397/17 та деякі стосувались осіб, які не мали відношення до цієї справи - ТОВ «ФК Актив-Гарант» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому на той час обидва договори відступлення права вимоги від 2 липня 2014 року вже були визнані недійсними, судові рішення були переглянуті в апеляційному та касаційному порядку, обставини ним встановлені мали преюдиційне значення при вирішенні справи 438/592/17.

Крім того, мотивувальна частина рішення, на думку заявника, була дослівно співпадала з відзивом на позов ОСОБА_1 від 24 жовтня 2018 у зв`язку з чим в ньому взагалі не згадувались та не надавалась оцінка документам АТ «Дельта Банк», - рішення було «однобоке», порушувало принцип рівності учасників справи та надавало переваги виключно одній стороні спору.

Крім цього, заявник припускає позапроцесуальне спілкування ОСОБА_2 з суддею, оскільки провадження у справі 438/1128/22 було відкрито 01.12.2022, коли ОСОБА_2 була присутня в Бориславському міському суді у судовому засіданні в пов`язаній справі 1301/1540/2012.

У ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» виникнули припущення щодо упередженості та необ`єктивності судді Слиша А.Т. при розгляді справи 438/1128/22, оскільки правова позиція щодо цих самих правовідносин вже була висловлена ним у межах пов`язаної справи 438/592/17.

Відповідно до змісту ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Розглянувши заяву представника відповідача - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» Науменка Д.О. від 05 грудня 2022 року про відвід судді Слиша А.Т. від розгляду справи № 438/1128/22, суд вважає її необґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 03 травня 2007 року встановлено, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Частиною 3 ст. 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. 4. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обставини для відводу, вказаних у п.п. 1-5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, ст. 37 цього кодексу, заявником не зазначені та судом не встановлені.

Заява Відповідача про відвід судді Слиша А.Т. обґрунтовується лише фактично незгодою сторони з рішенням в іншій справі між цими ж сторонами та предметом спору цієї справи 438/1128/22 та справи № 438/592/17 є ті самі правовідносини.

Дійсно, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 березня 2019 року під головуванням судді Слиша А.Т. у справі №438/592/17 за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про визнання недійним договору про розірвання іпотечного договору та застосування наслідків недійсності, - у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 1 грудня 2020 у справі № 438/592/17 було частково задоволено апеляційну скаргу АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо», скасовано рішення Бориславського міського суду від 15 березня 2019 року і ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково, застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину; визнано АТ «Дельта Банк» іпотекодержателем з 31.10.2007 за Іпотечним договором №788-Ф/908-Ф/ІП-1, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» і ОСОБА_1 , посвідченим 31.10.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим №6937; скасовано записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис про припинення іпотеки №6193940 від 02.07.2014 14:32:22, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14157305 від 02.07.2014 14:34:14; запис про припинення обтяження №6194211 від 02.07.2014 14:41:45, що внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14157865 від 02.07.2014 14:43:39; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 438/592/17 постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року залишено без змін.

Оцінюючи доводи заявника, суд враховує, що незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя (Висновок № 1 (2001) КРЄС про стандарти незалежності судових органів та незмінюваності суддів).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Додатково і на доповнення до цього ставлення судді до справи має важливе, проте не вирішальне значення. Вирішальною є можливість об`єктивного підтвердження таких фактів (наприклад, рішення у справі ЄСПЛ «Ferrantelli and Sanyangelo v. Italy», постанова від 7 серпня 1996 року, збірник 1996-ІІІ, с. 951-52, параграф 58, та рішення у справі «Wettstein v. Switzerland», № 33958/96, параграф 44).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Разом з тим ч. 4 ст. 36 ЦПК України прямо вказує на те, що рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Отже, в розумінні цієї норми не належить до обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, та обставина, що суддя вже вирішував спори між тими самими учасниками та висловив певну правову позицію в іншій справі.

Подібна позиція висловлена Радою суддів України у рішенні від 7 вересня 2017 року № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Крім цього, як зазначено у пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Жодних доказів, які б свідчили про упередженість або необ`єктивність судді Слиша А.Т., його заінтересованості у результаті розгляду справи №438/1128/22 до заяви не надано. Доводи заявника є надуманими та ґрунтуються на припущеннях. При цьому заявником взагалі проігноровані вимоги ч. 4 ст. 36 ЦПК України, якою прямо встановлено, що рішення судді в інших справах не може бути підставою для відводу.

Разом з тим, вважаю за необхідне взяти самовідвід виходячи з наступного.

Підставою для відводу (самовідводу) судді, є зокрема, наявність обставин, які б викликали у стороннього спостерігача сумнів в неупередженості судді. При розгляді заяви про відвід(самовідвід) слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі. Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судді від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли виникнути сумніви в неупередженості судді. Отже, при вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Так, у головуючого по справі судді Слиша А.Т. особисто відсутня будь-яка упередженість чи необ`єктивність щодо сторін по справі, проте у відповідача по справі виникли категоричні, хоча і безпідставні сумніви у неупередженості судді, оскільки предметом спору справи 438/1128/22 та справи № 438/592/17 є ті самі правовідносини, - отже у стороннього спостерігача з точку зору об`єктивного критерію можуть виникнути легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід. Для усунення сумнівів в тому, що рішення по справі буде ухвалено безстороннім та неупередженим судом, саме з ціллю збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, вважаю за необхідне заявити самовідвід з розгляду даного позову.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.31, 36, 39-41, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника відповідача - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» Науменка Д.О. про відвід судді відмовити.

Відвести суддю Слиша А.Т. (самовідвід) від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державний реєстратор прав на нерухоме майно - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України справу передати до канцелярії Бориславського міського суду Львівської області для подальшого автоматизованого розподілу.

Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: А.Т.Слиш