КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/9865/21 Головуючий у 1-й інст. - Сенько М.Ф.
Апеляційне провадження 22-ц/824/6834/2022 Доповідач - Рубан С.М
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кошельник Богдани Сергіївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" - Лопатін К.О. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 689 грн 21 к.; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 685 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 30 559 грн 65 к.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 049 грн 53 к.; витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судовий збір.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем не сплачені вказані суми за вищезазначеними послугами.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 689 грн 21 коп., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 685,00 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 30 559 грн 65 коп., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 049 грн 53 коп., судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та витрати, понесені в зв`язку з розглядом справи в сумі 33,00 грн, а всього стягнути 64 016 грн 39 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, 18 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - Кошельник Богдана Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Відшкодувати понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 405 грн та витрати пов`язані із надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано заперечення та докази відповідача , що були викладені у відзиві на позовну заяву.

Посилається на те, що ОСОБА_1 з 02 вересня 2016 року не є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 02 вересня 2016 року посвідченим нотаріусом КМНО Скляром О.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 1816.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 299544620 від 15 лютого 2022 року власником квартири за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 був з 18 грудня 2015 року по 02 вересня 2016 року.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи міститься довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 254704185 від 28 квітня 2021 року з якої вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 02 вересня 2016 року та 29 вересня 2016 року.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що позивачем в позовній заяві не було доведено розмір заборгованості та не встановлено конкретний період за який така заборгованість стягується.

Відзив від учасників справи не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 61 713 грн 39 коп.

Колегія суддів не погоджується з висноком суду виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з - централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору.

Правовідносини з постачання фізичними особами централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення ( з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).

Виходячи з вищезазначеного суд першої інстанції дійшов висновоку, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки ) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату встановлених рахунків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим;

- законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Апеляційний судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02 вересня 2016 року не є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 02 вересня 2016 року посвідченим нотаріусом КМНО Скляром О.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 1816.

На підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог відповідач долучив ряд документів, а саме: договір купівлі - продажу квартири від 02 вересня 2016 року, довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 299544620 від 15 лютого 2022 року, довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 254704185 від 28 квітня 2021 року. (а.с.73-82).

Із наданих відповідачем доказів апеляційним судом встановлено.

Згідно догову купівлі - продажу від 02 вересня 2016 року посвідченого нотаріусом КМНО Скляром О.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 1816 ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 81-82).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 299544620 від 15 лютого 2022 року власником квартири за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 був з 18 грудня 2015 року по 02 вересня 2016 року.(а.с.75).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 254704185 від 28 квітня 2021 року вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 02 вересня 2016 року та 29 вересня 2016 року. (а.с.73-74).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції не було досліджено хто є власником квартири, тому відповідач не повинен сплачувати заборгованість за комунальними послугами, оскільки вінне проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 та вже давно не є ї власником, тобто не отримує житлово - комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини З статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи той факт, що відповідач не є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , і, квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 02 вересня 2016 року та 29 вересня 2016 року згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 254704185 від 28 квітня 2021 року, тому відповідач не є споживачем наданих житлово - комунальних послуг та не зобов`язаний сплачувати утворену заборгованість.

Щодо вимог представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідач посилається на те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції поніс витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги представник ОСОБА_1 - Кошельник Б.С. надала суду договір про надання правової допомоги № 04/02/2022 від 04 лютого 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кошельник Б.С., опис наданих послуг від 17 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги №04/02/2022 від 04 лютого 2022 року та копію квитанції №0.0..1 від 14 лютого 2022 року про сплату коштів на суму 10 000 грн.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд вважає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Водночас, проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом Кошельник Б.С. послуг, та подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

На думку апеляційного суду вимоги представника ОСОБА_1 - Кошельник Б.С. про стягнення з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн не є співмірними із заявленими позовними вимогами та описом наданих послуг, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 4 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовити в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Кошельник Богдани Сергіївни - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, адреса місця знаходження: 01001, м. Київ, вул. І.Франка, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 405 грн.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, адреса місця знаходження: 01001, м. Київ, вул. І.Франка, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді