Справа № 946/7154/20
Провадження № 2/946/916/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Л.П.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

09.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та просить зобов`язати відповідачку повернути з незаконного володіння належні йому речі індивідуального користування, а саме: золотий ланцюг вартістю 35000 грн, обручку вартістю 6420 грн, золотий хрестик вартістю 8400 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 29.04.1995 перебували у шлюбі з відповідачкою, з січня 2000 року припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства, під час переїзду відповідачка забрала вищевказані речі індивідуального користування, які відповідно до закону не належать до спільної сумісної власності, а тому вважає їх вилучення відповідачкою незаконним.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 9).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2021 справу призначено до розгляду по суті (а.с. 42).

Аргументи учасників справи

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що з відповідачкою з січня 2000 року припинено спільне проживання та у подальшому на підставі рішення суду від 26.11.2000 шлюб розірвано, під час його перебування у рейсі відповідачка виїхала з будинку, де вони проживали, та забрала належні йому прикраси разом з іншими речами та документами, в тому числі квитанціями про їх придбання, які на даний момент знаходяться у неї. Про відсутність прикрас позивачу стало відомо 28.07.2020, коли він прийшов з рейсу. Як відповідачка забирала золоті вироби, не бачив, про вказану обставину остання поставила до відома дітей.

Представник відповідачки проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі та пояснила, що відповідачка той факт, що прикраси були в наявності, не заперечує, однак не згодна із заявленою вартістю виробів, відповідачка вказаних речей не брала та у її володінні такі не знаходяться. Під час переїзду 08.10.2020 у будинку були присутні адвокат позивача та син ОСОБА_4 , а 14.10.2020 - ОСОБА_4 , було складено описи майна, що вивозилось, серед яких відсутні спірні прикраси. Зі слів відповідачки, у серпні 2020 року перед рейсом остання поклала золото у валізу позивача, більше їх не бачила, інформацією про місце їх знаходження не володіє. Просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю факту знаходження спірного майна у відповідачки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони перебували у шлюбі з 29.04.1995.

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюбні стосунки сторін припинено в січні 2020 року.

08.10.2020 ОСОБА_3 виїхала з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

08.10.2020 ОСОБА_3 вивезено частину майна, що є спільною сумісною власністю сторін, про що у присутності ОСОБА_4 та адвоката Петрова В.С. складено його опис.

14.10.2020 ОСОБА_3 вивезено частину майна, що є спільною сумісною власністю сторін, про що у присутності ОСОБА_4 складено його опис.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 26.11.2020 шлюб сторін розірвано.

Позиція суду

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права та пропорційність.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння.

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача необхідно урахувати всі умови, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, а саме:

1) власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю;

2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи;

3) майно, яке підлягає віндикації, повинно бути індивідуально визначеним;

4) віндикаційний позов має недоговірний характер і спрямований на захист речових прав;

5) між позивачем і відповідачем немає договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Таким чином, для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння має бути:

1) встановлено та ідентифіковано чіткі об`єкти спірного індивідуального визначеного майна;

2) підтверджено право власності або законного володіння у власника або титульного володільця на ці об`єкти;

3) підтверджено існування в натурі цих об`єктів, як предметів матеріального світу, на момент подачі позову та прийняття рішення про витребування такого майна;

4) підтверджено, що відповідач саме на момент подачі позову та прийняття рішення фактично тримає його у себе, внаслідок чого власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №916/759/16.

Згідно ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 184 Цивільного кодексу України, речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Як вказано вище, об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Враховуючи, що позивачем не зазначено належні описи, ознаки та характеристики заявленого до повернення майна, що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації, можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається.

Згідно поясненням допитаного в якості свідка ОСОБА_4 сина сторін, належні батькові золоті вироби знаходились у скриньці разом із коштовностями матері, коли батько знаходився у рейсі, мати присвоїла його вироби, як та коли забирала коштовності особисто не бачив, був присутнім під час вивезення речей матір`ю, на той час коштовностей вже не було, зі слів матері остання взяла коштовності з метою продати та витратити на лікування сестри, перевірив скриньку у кінці літа 2020 року на прохання батька, належних батькові виробів у скриньці не було, останній раз бачив коштовності на батькові на своєму весіллі у жовтні 2019 року, доступ до скриньки був у всіх членів родини.

З пояснень допитаної в якості свідка ОСОБА_5 доньки сторін убачається, що коштовності батьків знаходились у скриньці у відкритому доступі, як та коли саме мати брала належне батькові золото особисто не бачила, під час вивезення речей матір`ю присутня не була, зі слів матері остання забрала вироби, повернути відмовлялась, а пізніше сказала, що поклала у кишеню штанів батькові перед рейсом.

Отже, з пояснень свідків убачається, що останні особисто не бачили, як відповідачка забирала прикраси та коли саме зникли коштовності. Крім того, до пояснень свідків суд ставиться критично, оскільки останні перебувають з відповідачкою у неприязних стосунках.

Суд також не приймає до уваги надані позивачем фото аналогічних золотих виробів, оскільки позивач не довів, що належні йому прикраси виготовлено з такого самого металу, такої самої проби, мали таку саму вагу та вартість.

Таким чином, позивачем не зазначено та не доведено належними та допустимими доказами індивідуальних ознак спірного майна, що унеможливлює його ідентифікацію, не надано доказів перебування вказаного майна у фактичному володінні відповідачки, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя: Г.І.Смокіна