Номер провадження: 22-ц/813/7445/22
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/14658/20

Номер провадження: 22-ц/813/7445/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач - Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Гуревського В.К. 31 січня 2022 року, повний текс рішення складений 31 січня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2011 року у розмірі - 38 588,59 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Банк обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 30.07.2011 року, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит, розмір якого збільшився до - 13 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов`язалася сплачувати платежі, встановлені договором.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві, копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку».

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та має заборгованість, позивач змушений звернутися з даним позовом до суду (Т. 1, а. с. 1 - 3 зворотна сторона).

2.2 Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , не визнавши первісний позов Банку, звернулась до суду із вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Банку із списання з карткового рахунку клієнта - ОСОБА_1 , номер рахунку НОМЕР_1 , в якості процентів та тіла кредиту за іншим договором номер рахунку НОМЕР_2 коштів у розмірі - 23 979,51 грн.; 2) визнати протиправними дії Банку із нарахування на картковий рахунок номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , боргу в сумі - 30 165,90 грн. за іншим договором номер рахунку НОМЕР_2 ; 3) зобов`язати Банк усунути порушення та негайно зарахувати відповідну суму - 2 979,51 грн. на рахунок клієнта.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно розрахунку за первісним позовом, довідки про карткові рахунки, виписки Банку заявлені вимоги останнього враховують розрахунки за картковим рахунком НОМЕР_1 , відкритим 31.08.2018 року, з кінцевим терміном дії - до 31.07.2022 року.

Разом з тим, відповідно банківській виписці, що додається до цього позову, ОСОБА_1 внесено на картковий рахунок - 25 685,35 грн., з яких використано на власні потреби 28.01.2019 року - 568,66 грн., 28.02.2019 року - 568,66 грн. та 28.03.2019 року - 568,52 грн., разом - 1 705,84 грн.. Залишок від внесених коштів у розмірі - 23 979,51 грн. = 25 685,35 грн. 1 705,84 грн. Банком протиправно, за відсутності письмової домовленості сторін, в порушення банківської інструкції, списано з карткового рахунку Клієнта № НОМЕР_1 відсотки та борг за користування кредитним лімітом за користування кредитною карткою № НОМЕР_2 , виданою у 30.07.2011 року, термін дії якої сплинув - 31.05.2015 року, в сумі - 23 979,51 грн..

Списання коштів клієнта за картою НОМЕР_1 в рахунок інших зобов`язань є протиправним, що стало підставою для захисту прав у судовому порядку, шляхом пред`явлення зустрічних вимог. Обидва позови взаємопов`язані, їх спільний розгляд є доцільним, так як задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (Т. 1, а. с. 98 - 103).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року відмовлено у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання дій банку протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із списання з карткового рахунку клієнта ОСОБА_1 , номер рахунку НОМЕР_1 , в якості процентів та тіла кредиту за іншим договором номер рахунку НОМЕР_2 коштів у розмірі - 23 979,51 грн..

Визнано протиправними дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із нарахування на картковий рахунок номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , боргу в сумі - 30 165,90 грн. за іншим договором номер рахунку НОМЕР_2 .

Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» усунути порушення та зарахувати відповідну суму - 2 979,51 грн. на рахунок клієнта.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Банком безпідставно на картковий рахунок № НОМЕР_1 нараховано - 30 165,90 року боргу за кредитною карткою № НОМЕР_2 , виданою у 30.07.2011 року. Зазначена сума вказується у Банківській виписці, наданій Банком у первісному позові. За Довідкою Банку про встановлені ліміти кредитний ліміт на картку клієнта на дату відкриття не встановлювався. Таким чином, за картковим рахунком № НОМЕР_1 Банк не надавав Клієнту коштів у використання. Відповідний Договір сторонами не підписувався.

Термін дії картки, і договору від 30.07.2011 року сплинув, відповідно Довідки Банку 05/2015 року, тобто в останній день травня 2015 року.

Заявкою про відкриття рахунку від 30.07.2015 року Клієнт не надавав згоди чи можливості Банку самостійно (автоматично) списувати кошти з рахунків, відкритих у майбутньому, після спливу терміну дії картки від 30.07.2011 року.

Зобов`язання ОСОБА_1 повернути кошти за договором б/н від 30.07.2011 року настали у червні 2015 року по закінченню строку дії видано картки. Факт отримання відповідачем нової картки через рік - пенсійної у жовтні 2015 року та дебіторської - у серпні 2018 року не свідчить про перевипуск картки та автоматичну пролонгацію відносин за заявою від 30.07.2011 року, на яку посилається Банк у позові.

Суми до стягнення, нараховані Банком поза строком дії першої картки (з червня 2015 року), не охоплюються положеннями підписаної Клієнтом анкети-заяві на відкриття карткового рахунку та довідкою про умови кредитного ліміту від 30.07.2011 року. Отже, такі кошти не можуть бути стягнуті з Клієнта, як кредитні зобов`язання саме за цим договором.

Дії Банку є протиправними, такими, що суперечать та не відповідають діючому законодавству чи домовленості сторін (Т. 1, а. с. 189 - 199).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що 1) суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості. Активація картки, користування картковим рахунком свідчать про укладення кредитного договору на визначених Банком Умовах. Вчинивши вказані дії, позичальник погодився із запропонованими Банком Умовами та правилами надання банківських послуг та користувався коштами; 2) відповідач не спростувала заявлених вимог Банку; 3) відповідач здійснювала погашення заборгованості вже на перевипущену карту, що підтверджує її отримання останньою; 4) перевипуск карти не є укладанням нового кредитного договору, в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не має необхідності; 5) помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що сторони не обумовили у письмову вигляді права та обов`язки сторін за договором; 6) відповідач надала до суду виписку за довільно визначений нею період з 01.01.2019 року по 06.10.2020 року, що не співвідноситься із заявленими Банком періодом стягнення; 7) однією з істотних умов кредитного договору є - оплатність за користування наданими у кредит коштами. Відмовивши у задоволенні вищенаведеного позову, суд наніс істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, порушив стабільність функціонування фінансового сектору держави (Т. 2, а. с. 2 - 6 зворотна сторона).

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2022 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»підлягає задоволенню частково.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

30.07.2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 30.07.2011 року, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку підписала ОСОБА_1 , базова ставка на місяць складає 2,5 %, строк внесення грошових коштів до 25 числа місяця, а також зазначено реальну процентну ставку: - погашення заборгованості у період дії пільгового періоду- 0,00 %; - погашення заборгованості з випередженням графіку 2,91%; - погашення заборгованості мінімально можливими платежами 2,92 %. Також визначено розмір пені, штрафів та комісій.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 30.07.2011 року Банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 000,00 грн. та одразу зменшено до - 300,00 грн.. 19.10.2012 року кредитний ліміт збільшено до - 10 000,00 грн.. 31.01.2017 року кредитний ліміт збільшено до - 13 300,00 грн..

Відповідно до довідки Банку ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки:

- № НОМЕР_2 , дата відкриття 30.07.2011 року та терміном дії 05/15;

- № НОМЕР_3 , дата відкриття 17.09.2014 року та терміном дії 01/18;

- № НОМЕР_4 , дата відкриття 27.10.2015 року та терміном дії 01/19;

- № НОМЕР_1 , дата відкриття 31.08.2018 року та терміном дії 07/22.

Отримавши кредитну картку, відповідач здійснювала дії щодо проведення її активації і постійно користувалася карткою, отримуючи від Банка кредитні кошти з власної ініціативи. Відповідач частково здійснювала погашення заборгованості, що вбачається з виписки із банківського рахунку на ім`я відповідача, яка містить інформацію про рух по кредитній картці відповідача (баланс станом на дату укладання кредитного договору, надану суму кредиту, операції за кредитною карткою із визначенням дати проведення операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

У наданому Банком розрахунку вказується заборгованість станом на 23.06.2020 року в розмірі 38 588,59 грн., з яких: - 30 819,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі - 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; - 30 819,89 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; - 7 768,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нарахована комісія.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

4.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

30.07.2011 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 30.07.2011 року, відповідно якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільговового періоду», яка підписала ОСОБА_1 , базова ставка на місяць складає 2,5 %, строк внесення грошових коштів до 25 числа місяця, а також зазначено реальну процентну ставку: - погашення заборгованості у період дії пільгового періоду- 0,00 % річних; - погашення заборгованості з випередженням графіку 2,91% річних; - погашення заборгованості мінімально можливими платежами 2,92 % річних. Також визначено розмір пені, штрафів та комісій.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 30.07.2011 року ОСОБА_1 до суду не зверталась.

Оскільки достовірність доданої Банком до позову анкети-заяви про видачу кредиту, отримання карти та встановлення кредитного ліміту, яка містить підпис ОСОБА_1 , останньою належним чином не спростована, обставина фактичної видачі Банком кредиту у вигляді встановлення на отриману відповідачем кредитну карту кредитного ліміту, колегія суддів вважає доведеною.

За таких обставин, вимога Банку про стягнення процентів за користування кредитом є обґрунтованою, а висновок суду першої інстанції про недоведеність Банком про погодження з відповідачем істотних умов кредитного договору не відповідають встановленим у справі обставинам і не засновані на законодавстві.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до довідки Банку ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки:

- № НОМЕР_2 , дата відкриття 30.07.2011 року та терміном дії 05/15;

- № НОМЕР_3 , дата відкриття 17.09.2014 року та терміном дії 01/18;

- № НОМЕР_4 , дата відкриття 27.10.2015 року та терміном дії 01/19;

- № НОМЕР_1 , дата відкриття 31.08.2018 року та терміном дії 07/22.

Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Розмір встановленого кредитного ліміту зазначено в довідці, що додається Банком, відповідач також здійснювала дії щодо перевипуску картки після закінчення строку її дії.

З виписки вбачається, що відповідач неодноразово здійснювала операції щодо купівлі-продажу товарів, а також повернення коштів на погашення заборгованості, що підтверджує отримання і користування карткою. Доказів на спростування вищевказаного розрахунку ОСОБА_1 не надано.

Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору.

Під перевипуском розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, у тому числі і на перевипущеній картці.

Також варто зауважити, що ОСОБА_1 не надала суду доказів, що картка № НОМЕР_1 , дата відкриття 31.08.2018 року, з терміном дії 07/22 є дебетовою.

Навпаки, ОСОБА_1 до зустрічної позовної заяви надала виписку по кредитній картці/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 ) з додатковим рахунком договору SAMDN528 від 30.07.2011 року із від`ємним балансом, що також свідчить про неналежне виконання нею умов укладеного кредитного договору від 30.07.2011 року через несвоєчасне та неповне погашення заборгованості.

У наданому Банком розрахунку вказується заборгованість станом на 23.06.2020 року в розмірі 38 588,59 грн., з яких: - 30 819,89 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т. ч. - 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; - 30 819,89 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; - 7 768,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нарахована комісія.

Оскільки заборгованість за тілом кредиту виникла у зв`язку з використанням відповідачем кредитних коштів, та з урахуванням того, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та належне виконання умов договору, то вона повинна бути сплачена в повному обсязі.

Щодо строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України).

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,на підставі договору від 30.07.2011 року ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії - до 31 травня 2015 року, яка у подальшому була перевипущена декілька разів, та остання із перевипущених кредитних карт є картка № НОМЕР_1 , дата відкриття - 31.08.2018 року, терміном дії - 07/22.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж вона здійснила - 22.06.2020 року в сумі 2 000 грн. шляхом поповнення своєї картки готівкою у відділенні Банку.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня дії картки.

Позов Банку був поданий протягом трьох місяців з дня внесення чергового платежу Клієнтом (в межах строку позовної давності) та до закінчення строку кредитного договору від 30.07.2011 року, адже даний кредитний договір мав останній день дії - 31.07.2022 р.. Ця дата збігається із останнім днем дії перевипущеної кредитної карти НОМЕР_6 .

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі №743/150/17, провадження № 61-8135св18, де Верховний Суд зазначив: «Висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості помилковим. Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 умов та Правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно. За таким договором перебіг позовної давності щодо мiсячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зi спливом останнього дня дії картки. Зазначене також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 ЦС16"; в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 р. по справі №61- 3688св18 було зроблено наступний висновок "... позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки».

Щодо вимог зустрічного позову колегія зазначає наступне.

Встановлено, що відповідно до виписок про рух коштів по картковому рахунку позивача за період - з 30.07.2011 року по 22.06.2020 року Банком було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості, а саме:

09.10.2016 було списано коштів на суму 20,47 грн.

21.04.2017 було списано коштів на суму 196,53 грн.

23.08.2017 було списано коштів на суму 499,50 грн.

23.08.2017 було списано коштів на суму 499,50 грн.

28.08.2017 було списано коштів на суму 0,02 грн.

17.10.2017 було списано коштів на суму 33,57 грн.

23.11.2017 було списано коштів на суму 686,50 грн.

22.12.2017 було списано коштів на суму 88,05 грн.

23.01.2018 було списано коштів на суму 686,50 грн. та 50,00 грн.

28.01.2018 було списано коштів на суму 0,01 грн.

23.02.2018 було списано коштів на суму 347,06 грн.

08.04.2018 було списано коштів на суму 20,71 грн.

23.04.2018 було списано коштів на суму 203,67 грн.

23.05.2018 було списано коштів на суму 189,56 грн.

23.08.2018 було списано коштів на суму 566,63 грн.

21.09.2018 було списано коштів на суму 395,51 грн.

28.10.2018 було списано коштів на суму 50,00 грн.

29.10.2018 було списано коштів на суму 10,46 грн.

06.08.2019 було списано коштів на суму 24,51 грн. та 50,00 грн.

14.08.2019 було списано коштів на суму 462,03 грн. та 995,00 грн.

04.09.2019 було списано коштів на суму 1500,96 грн. та 48,50 грн.

Отже, колегією суддів встановлено, що загальна сума коштів безпідставно стягнутих із зарплатної картки позивача на погашення кредитної заборгованості складає - 8 660,79 грн..

Тому, викладені у зустрічному позові твердження ОСОБА_1 про те, що сума коштів, яку неправомірно списав Банк з іншого карткового рахунку складає - 23 979,51 грн., не відповідає дійсності.

Встановлено, що розпорядження про списання грошових коштів із інших карток на погашення кредитної заборгованості відповідач Банку не надавала, а рішення суду про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором відсутнє.

Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з частиною другою статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»).

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції).

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; назву отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі).

Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції).

Проте, розпорядження щодо списання коштів у розмірі - 8 660,79 грн. з іншого карткового рахунку ОСОБА_1 не видавала, відповідного рішення суду матеріали справи не містять, а Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається апелянт, не містять підпису ОСОБА_1 ..

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 487/5748/16-ц (провадження № 61-79св18).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому підлягають задоволенню частково.

4.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Банку та про часткове задоволення зустрічного позову за вищевказаного обґрунтування.

4.7 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов Банку підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 частковому задоволенню необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді першої інстанції 2 102,00 грн., в суді апеляційної інстанції 3 153,00 грн., разом - 5 254,00 грн..

За зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає сплаті судовий збір у сумі 992,00 грн.. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково у розмірі 36%. Таким чином, підлягає стягненню з Банку на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 357,12 грн..

Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, остаточно підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір у розмірі - 4 896,88 грн. = 5 254,00 грн. 357,12 грн..

4.8 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н, який був укладений 30 липня 2011 року у розмірі - 38 588 (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 59 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання дій банку протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» в частині автоматичного списання з належної ОСОБА_1 картки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошових коштів у сумі - 8 660 (вісім тисяч шістсот шістдесят) гривень 73 копійки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.07.2011 року.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського,1Д м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) безпідставно списані з її карткового рахунку кошти в сумі 8 660 (вісім тисяч шістсот шістдесят) гривень 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір у розмірі 4 896 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість) гривень 88 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе