ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №522/25135/21

провадження №22ц/813/8213/22

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючий: Бездрабко В.О.,

судді: Приходько Л.А., Склярська І.В.,

секретар судового засідання: Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Одеського національного медичного університету на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2021року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеського національного медичного університету (далі: ОНМУ) про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 2014 року перебувала у трудових відносинах з ОНМУ та з жовтня 2020року обіймала посаду старшого викладача закладу вищої освіти кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права ОНМУ. Згідно з наказом ОНМУ №618/1-л від 09 жовтня 2021року трудові відносини з нею на займаній посаді продовжено до 08 жовтня 2025 року.

Наказом ОНМУ від 17 червня 2021№ 266-о було прийнято рішення про внесення змін до структури і штатної чисельності працівників Університету, в тому числі, щодо ліквідації кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права, де працювала позивач, з приводу чого 30 червня 2021року ОСОБА_1 було вручено попередження про майбутнє вивільнення, інших вакантних посад для працевлаштування не запропоновано.

Рішенням профспілкової організації ОНМУ від 30 серпня 2021 року відмовлено роботодавцю у наданні згоди на звільнення позивача, як такої що має переважне право на залишення на роботі, як одинока матір.

Позивач вказала, що хоча вона й не була звільнена з посади, але кафедру, на якій вона працювала було ліквідовано, а відповідач не визначив їй нового робочого місця. З цього приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталася до керівництва Університету з відповідними заявами, в яких, серед іншого, просила визначити їй робоче місце та виплатити заборгованість по заробітній платі, які на час звернення до суду залишено без відповіді.

Після чергового подання нею заяви про визначення робочого місця, 22 грудня 2021року відповідач прислав на її електрону адресу за допомогою месенджера WhatsApp копію розпорядження в.о.проректора з науково-педагогічної роботи від 31 серпня 2021року, з якого позивач дізналася про визначення їй робочого місця в аудиторії №1 кафедри «Клінічної хімії і лабораторної діагностики». ОСОБА_1 стверджувала, що лише 23 грудня 2021року була ознайомлена з розпорядженням ОНМУ від 31 серпня 2021року про визначення їй робочого місця в Університеті.

Наказом ОНМУ від 24 грудня 2021року, №707-о робоче місце позивача з 28 грудня 2021року змінено та визначалося в приміщенні музею Університету, а на директора музею покладався обов`язок щодо забезпечення позивача робочим місцем та ведення табелю обліку робочого часу.

В уточненій позовній заяві від 22 березня 2022 року ОСОБА_1 вказала, що після її звернення з цим позовом до суду, сторони досягли згоди про звільнення позивача з посади за п.6 ст.36 КЗпП України - відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (наказ ОНМУ №138/л від 21 лютого 2022року). 16 грудня 2021 року відповідач частково погасив заборгованість по заробітній платі у розмірі 2241,68 грн., оплативши кошти за листком непрацездатності.

З урахуванням уточнених позовних вимог та, посилаючись на порушення зі сторони відповідача трудових прав, та спричинення у зв`язку із цих моральних страждань, ОСОБА_1 остаточно просила стягнути з ОНМУ на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2021року по 23 грудня 2021року у розмірі 33 189,42грн. та в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 7000,00грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2022 року позов задоволений частково.

Ухвалено стягнути з ОНМУ на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі у сумі 33189,42 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1816,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично з 01 вересня 2021року ОСОБА_1 обіймаючи посаду старшого викладача вищої освіти кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права, з вини відповідача не мала змоги виконувати функціональні обов`язки за посадою.

Суд вказав про добросовісність поведінки ОСОБА_1 у спірних правовідносинах, яка протягом періоду з 01 вересня 2021року по 22 лютого 2022року неодноразово зверталася з письмовими заявами до керівництва ОНМУ про визначення їй робочого місця та повідомляла про неможливість приступити до виконання посадових обов`язків, які тривалий час залишалися відповідачем без відповіді, а з розпорядженням про визначення позивачу робочого місця вона була ознайомлена лише 23 грудня 2021року.

Встановивши фактичні обставини у справі, пов`язані з порушенням трудових прав позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути заборгованість по заробітній платі, яка виникла в наслідок дій відповідача, та застосувати до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та з урахуванням характеру порушення прав, тяжкості і істотності вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, стягнути на користь позивача 2000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням суду від 23 вересня 2022року стягнуто з ОНМУ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОНМУ на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць на підставі ст.430 ч.1 п.2 ЦПК України.

В апеляційній скарзі Одеський національний медичний університет, пославшись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОНМУ зазначив, що розпорядженням №26 від 10 серпня 2021року та №17 від 31 серпня 2021року було визначено робоче місце для співробітників кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права» в аудиторії №1 кафедри «Клінічної хімії і лабораторної діагностики», яка розташована за адресою м.Одеса, вул.Ольгіївська,4. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 була обізнана щодо визначеного їй робочого місця зі слів працівників відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи, але на роботі не з`являлася. З цим розпорядженням під підпис була ознайомлена 23 грудня 2021року.

23 грудня 2021року посадовими особами ОНМУ був здійснений вихід до аудиторії №1 головного навчального корпусу Університету по вул.Ольгіївській, 4 з метою фіксації факту присутності ОСОБА_1 на робочому місці, для подальшого складання та ведення табелю робочого часу відносно працівника.

Наказом ОНМУ від 24 грудня 2021року, №707-о робоче місце позивача з 28 грудня 2021року визначалося в приміщенні музею Університету.

ОСОБА_1 з 01 вересня 2021 року по 22 грудня 2021 року на робочому місці не перебувала, а тому підстави для нарахування та виплати їй заробітної плати у зазначений період відсутні. Також вказав, що навіть при відсутності визначеного робочого місця, позивач повинна була перебувати за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання, але докази про її знаходження на роботі (за місцем реєстрації Університету) відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду від 02 серпня 2022 року, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначила, що відповідач не зміг її звільнити з посади, оскільки вона є одинокою матір`ю, а тому починаючи з 31 серпня по 23 грудня 2021року не реагував на її письмові звернення, чим умисно створив ситуацію правової невизначеності у трудових правовідносинах, зокрема тривалий час не доводив до її відома розташування робочого місця, що унеможливлювало виконання трудових обов`язків.

Також звернула увагу на те, що ОНМУ має багато корпусів та структурних підрозділів, які знаходяться за різними адресами. За адресою державної реєстрації місцезнаходження ОНМУ розташований ректорат, до будівлі якого встановлений спеціальний режим пропуску: лише працівників ректорату або відвідувачів за їх запрошенням. Доступу до цієї будівлі вона не мала.

Вона неодноразово відвідувала відділ кадрів Університету, подавала заяви щодо визначення робочого місця; виплати заробітної плати; припинення трудових відносин, однак їй не надавалися для ознайомлення розпорядження про визначення робочого місця, ці ж розпорядження не було направлено за місцем її проживання або на електрону адресу, що ставить під сумнів їх видання у серпні 2021року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник повторно до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомленні згідно вимог ст.128 ч.6 ЦПК України. Розгляд справи проведений в порядку, визначеному ст.372 ч.2 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОНМУ, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду від 02 серпня 2022року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується право на належні умови роботи, захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

За положеннями частини першої ст.29 КЗпП України роботодавець зобов`язаний проінформувати працівника про місце роботи, трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник, у тому числі перелік посадових обов`язків; визначене робоче місце; права та обов`язки, умови праці; умови встановлення режиму роботи, тощо.

Ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами власника або уповноваженого ним органу щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронного зв`язку. У такому разі підтвердженням ознайомлення вважається факт обміну відповідними електронними документами між власником або уповноваженим ним органом та працівником (частина третя наведеної норми права, в редакції від 04 лютого 2021року).

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст.139 КЗпП України).

Відповідно до частини першої ст.142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати надані сторонами докази.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 працювала в Одеському національному медичному університеті з 2014року, як сумісник, а з 2017року за основним місцем роботи.

Відповідно до витягу з наказу ОНМУ від 09 жовтня 2020р. № 618/1-л було продовжено трудові стосунки по кафедрі соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права з ОСОБА_1 .ОСОБА_1 , в.о. старшого викладача закладу вищої освіти на 1,0 ставки (спеціальний фонд-навчання) на посаді старшого викладача вищої освіти на 1,0 ставки (спеціальний фонд-навчання) з посадовим окладом 6675,00 гривень (17т.р.) щомісячно та підвищення посадового окладу на 11% з надбавкою за вислугу років 10% посадового окладу з 09 жовтня 2020 року по 08 жовтня 2025 року.(а.с. 20 т. 1)

Наказом відповідача від 17червня 2021року №266-о «Про введення в дію рішення Вченої ради Одеського національного медичного університету від 17.06.2021року» ліквідовано з 01вересня 2021року кафедру соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права Одеського національного медичного університету (а.с. 21-22 т. 1).

Наказом ОНМУ від 17 червня 2021р № 268-о «Про затвердження змін до Структури та Структури і штатної чисельності Одеського національного медичного університету» до Структури Університету внесено зміни з 01 вересня 2021 року, зокрема, ліквідовано кафедру соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права. Згідно з пунктом 2 цього наказу внесено зміни у Структуру та штатну чисельність ОНМУ та скорочено штатні посади структурних підрозділів за найменуваннями і у кількості відповідно до Додатку 1 до даного наказу; перерозподілено штатні одиниці реорганізованих та ліквідованих структурних підрозділів відповідно до Додатку 2 (а.с. 23-29 т. 1).

30 червня 2021 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про зміну в організації праці від 29 червня 2021 року, яким попереджено про майбутнє звільнення з займаної посади 31 серпня 2021 року у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу (кафедри де вона працювала та скороченням штатної чисельності працівників) а.с.30 т.1).

Розпорядженням ректора Одеського національного медичного університету від 10 серпня 2021 року № 26, з метою доцільного використання приміщень ОНМУ та оптимізацією роботи кафедр, визначено робоче місце для співробітників кафедри «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права» тимчасово до 31 серпня 2021 року включно в аудиторії № 1 кафедри «Клінічної хімії і лабораторної діагностики» ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Ольгіївська, 4 , головний навчальний корпус ОНМУ (а.с. 31, 166 т. 1).

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до керівництва Університету із заявою №1528/111, відповідно до якої просила на підставі статті 49-2 КЗпП України надати перелік вакантних посад, на які позивач може бути працевлаштована відповідно до її кваліфікації та спеціальності. Згідно відповіді від 30 серпня 2021року на це звернення позивач повідомлена про відсутність вакантних посад, що відповідають її спеціальності та кваліфікації (а.с. 32, 33 т. 1).

31 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала відповідачу заяву за вхід.№1564/111, в якій серед іншого просила повідомити про її робоче місце з 01 вересня 2021 року та надати розклад занять з дисципліни соціальної медицина з метою виконання трудових обов`язків до моменту звільнення з посади (а.с. 42-43 т.1).

16 вересня 2021 року Чижевською подана заява № 1656/111, відповідно до якої вона 16 вересня 2021 року о 08 годині 30 хвилин прибула до Одеського національного медичного університету, щоб стати до роботи після закриття листка непрацездатності. Проте приступити до виконання своїх функціональних обов`язків не має змоги, оскільки жодної відповіді на раніше подані заяви щодо визначення їй робочого місця не отримано, місце роботи їй не визначено (а.с. 47 т.1).

У відповіді від 20 вересня 2021 року позивач була запрошена до відділу кадрів та військо-мобілізаційної роботи для ознайомлення з наявними вакантними посадами, які відповідають її кваліфікації (а.с. 171 т.1).

У заяві від 18 листопада 2021 року, адресованій на ім`я ректора Одеського національного медичного університету, ОСОБА_1 зазначила, що неодноразово зверталась до ОНМУ із заявами, у тому числі, про визначення їй робочого місця для надання можливості виконувати свої посадові обов`язки. Проте робоче місце роботодавцем визначено не було, що унеможливлює виконання нею посадових обов`язків (а.с.54,55 т.1).

Листом від 22 листопада 2021 року позивач була запрошена до відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи для написання заяви про звільнення (а.с. 60 т. 1).

Матеріали справи також свідчать, що між сторонами протягом серпня-грудня 2021року велася переписка і з інших питань з приводу звернень ОСОБА_1 щодо її звільнення з роботи та виплати заборгованості по заробітній платі.

Наказом № 707-о ректора ОНМУ від 24 грудня 2021 року було визначено з 28 грудня 2021 року робоче місце старшого викладача закладу вищої освіти кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права ОСОБА_1 в приміщенні Музею, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ольгіївська 4, головний навчальний корпус Одеського національного медичного університету. На директора музею покладений обов`язок із забезпечення позивача робочим місцем та ведення табелю обліку використання робочого часу старшого викладача вищої освіти ОСОБА_1 . Також цим наказом завідувачу кафедри загальної і клінічної епідеміології та біобезпеки було доручено залучити ОСОБА_1 до оновлення методичного викладання освітньої компоненти «Соціальна медицина, громадське здоров`я». Контроль за виконанням цього наказу покладений на в.о. проректора з науково-педагогічної роботи. (а.с. 181 т. 1). З цим наказом позивач ознайомлена 24 грудня 2021року (а.с.183 т.1).

Наказом № 138/л від 21 лютого 2022 року ректора Одеського національного медичного університету, 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звільнена з посади старшого викладача закладу вищої освіти кафедри соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права на 1,0 ставки за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Бухгалтерській службі доручено виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку за статтею 44 КЗпП України, грошову компенсацію за 28 календарних днів невикористаної відпустки та за 10 календарних днів додаткової відпустки як матері, яка самостійно виховує дитину віком до 15 років за 2021 рік (а.с. 184 т. 1).

Встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_1 , зокрема, права на визначення робочого місця, за яким вона мала виконувати посадові обов`язки, та у зв`язку із цим наявність у позивача поважних причин відсутності на робочому місці.

Заперечуючи проти рішення суду в цій частині, відповідач послався на те, що розпорядженням в.о. проректора з науково-педагогічної роботи ОНМУ №17 від 31 серпня 2021року, робоче місце співробітників, які раніше були працевлаштовані на кафедрі «Соціальної медицини, громадського здоров`я та медичного права» залишилося колишнім до особливого розпорядження, а саме в аудиторії № 1 кафедри «Клінічної хімії і лабораторної діагностики» за адресою: АДРЕСА_1 , про що позивач була обізнана, починаючи з вересня 2021року.

Колегія суддів критично оцінює наведені аргументи з огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту обізнаності позивача про видання цього розпорядження та своєчасне доведення його змісту до відома ОСОБА_1 . З матеріалів справи встановлено, що позивач ознайомлена з розпорядженням під підпис лише 23 грудня 2021р. (а.с.167 т.1). При цьому, суд також враховує неодноразові звернення позивача з письмовими заявами до ОНМУ за вирішенням питання про визначення їй робочого місця, наявність письмових відповідей на звернення протягом вересня-грудня 2021року, які не містять посилань на розпорядження №17 від 31 серпня 2021року.

Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 про її неможливість перебування на роботі за адресою державної реєстрації місцезнаходження ОНМУ (м.Одеса, пров. Валіховський,2) з посиланням на те, що за цією адресою розташований ректорат Університету, вхід до якого здійснюється за спеціальним пропуском, який у позивача відсутній. Зазначені посилання відповідачем не спростовано.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивач обіймала посаду старшого викладача закладу вищої освіти (ставка 1,0), яка за своєю специфікою передбачає визначення для неї роботодавцем учбового плану викладання, проведення семінарських занять, здійснення іншої роботи у відповідності до посадових обов`язків. В ході розгляду справи відповідач не надав доказів про встановлення ОНМУ відносно ОСОБА_1 , наприклад годин-викладання, протягом вересня-грудня 2021року, обумовлених планом роботи учбового закладу, які мала виконувати позивач.

Встановивши, що відсутність позивача на робочому місці відбулася по незалежним від неї причинам, суд першої інстанції правомірно стягнув на корить працівника заборгованість по заробітній платі за період 01 вересня 2021року по 23 грудня 2021року, врахувавши розмір посадового окладу та надбавку за вислугу років. В апеляційній скарзі ОНМУ не заперечує наведеного судом розрахунку заборгованості по заробітній платі, а відтак його правильність обрахування судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд, встановивши порушення трудових прав позивача, які призвели до моральних страждань, правомірно, з урахуванням вимог розумності і справедливості, стягнув з відповідача 2000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, які стосуються перевірки законності та обґрунтованості судового рішення на час його ухвалення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи та зібраним доказам, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.367, 374, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеського національного медичного університету залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2022року.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.А. Приходько

І.В. Склярська