Провадження № 22-ц/812/634/22 Головуючий суду першої інстанції Лузан Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року м. Миколаїв Справа 473/4531/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2022 року про повернення заяви про забезпечення позову постановлену під головуванням судді Лузан Л.В., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Державний ощадний банк України», Банк) про визнання дій протиправними, зобов`язання зняття арешту з банківського рахунку, стягнення коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

08 грудні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними, зобов`язання зняття арешту з банківського рахунку, стягнення коштів та моральної шкоди.

Вимоги позову обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 2014 року вона уклала з Банком договір на відкриття та обслуговування банківського рахунку, випуск та надання платіжної картки. В порядку примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області щодо стягнення заборгованості за кредитним договором приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. накладний арешт на кошти, належні позивачу, які обліковуються на рахунках, відкритих у всіх банківських та фінансових установах, в тому числі АТ «Державний ощадний банк України», в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, а саме 14 664,80 дол. США.

В подальшому, приватним виконавцем, згідно постанови від 26 грудня 2019 року, було знято арешт з коштів, які обліковуються на вказаному рахунку, у розмірі 7 214 грн 31 коп, які щомісячно надходять на обумовлений рахунок. Проте, обумовлену постанову Банком не виконано. Відмову Банк обґрунтував неможливістю зняти арешт з коштів у певній частині.

При цьому, внаслідок дій щодо блокування вказаного рахунку, з нього були списані гроші в сумі 18 850 грн 10 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування її розрахункового рахунку та списання з нього грошових коштів її грошового забезпечення у сумі 18 850 грн 10 коп. Зобов`язати відповідача зняти арешт з її розрахункового рахунку. Стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 18 850 грн 10 коп., що є її грошовим забезпеченням, проценти у рамках послуги «Мобільні заощадження» у сумі 3 371 грн 18 коп, пеню у сумі 206 408 грн 60 коп, 3 % річних у сумі 1 035 грн 23 коп, інфляційні витрати у сумі 2 472 грн 35 коп та суму моральної шкоди 50 000 грн.

6 травня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову.

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовувала тим, що предметом спору є протиправне прийняття до виконання Банком постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника та блокування у зв`язку з цим зарплатного та пенсійного рахунків з подальшим списанням коштів грошового забезпечення в погашення суми заборгованості за виконавчим документом, вона вважає, що такі дії в подальшому можуть завдати їй майнової шкоди і у разі позитивного вирішення справи створить для неї додаткові труднощі щодо користування належними їх грошовими коштами пенсії та грошового забезпечення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Державний ощадний банк України» проводити списання грошових коштів з рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкриті на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати та пенсії на виконання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника до вирішення спору по суті та набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2022 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, а саме заявником не сплачено судовий збір при зверненні з вказаною заявою. ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відкриття та обслуговування поточного рахунку, фінансові платіжні послуги є фінансовою послугою, яку надає Банк.

Проте, в оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що оскільки відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, проте, заявниця не звільнена від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Позивач вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на законі.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Аналізуючи наведені положення законів, можна дійти висновку, що поняття «за подання позову» і «за позовами» не є тотожними: перше визначає об`єкт справляння судового збору, а друге цивільний процес, спрямований на захист прав споживача, у якому останній звільняється від сплати судового збору.

Відтак, за частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавець звільнив від сплати судового збору споживачів у цивільному процесі про захист прав споживачів, тобто, незалежно від об`єкта справляння судового збору.

Про таке застосування норм права зазначав й Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 523/12156/19, розглядаючи правомірність покладання апеляційним судом на позивача, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов`язку зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, приймаючи Закон України «Про судовий збір», законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг для певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

За такого, постановляючи ухвалу від 9 травня 2022 року Вознесенський міськрайонний суд не вірно застосував норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про судовий збір».

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» доводи апеляційної скарги не визнав, просив у її задоволенні відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявнику) (пункт 6 частина 1 стаття 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано законом України від 17 липня 1997 року.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову врегульовано Главою 10 Розділу 1 ЦПК України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї визначені статтею 151 ЦПК України.

Повертаючи позивачу заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, а саме, те що заявником не було надано доказів сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню з підстав несплати позивачем судового збору.

Суд першої інстанції безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, приймаючи Закон України «Про судовий збір», законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг для певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року (справа № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) прийшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

Такі висновки містяться й у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 523/12156/19.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про необхідність сплати судового збору за подачу позивачем заяви про забезпечення позову та з цих підстав повернув позивачу таку заяву.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що розгляд заяви про забезпечення позову нерозривно пов`язано з розглядом позовних вимог, та є одним з процесуальних питань, що ставить перед судом позивач з метою забезпечення свого позову на захист своїх прав споживача, а тому з огляду на наведені норми закону розгляд заяви про забезпечення позову є єдиним цивільним процесом, а тому звільнення позивача від судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджується й на процесуальне питання щодо забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції помилково поклав на ОСОБА_1 , яка звернулася до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними, зобов`язання зняття арешту з банківського рахунку, стягнення коштів та моральної шкоди передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова