06.10.2022 Єдиний унікальний номер 205/8268/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач), що діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , є опікуном своєї недієздатної сестри ОСОБА_3 , яка є інвалідом дитинства ІІ групи, та які проживають у домоволодінні АДРЕСА_1 , яке їм належить на праві спільної часткової власності. Власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (далі Відповідач).

Далі позивач зазначає, що відповідач впритул до стіни її житлового будинку АДРЕСА_1 , самочинно встановила металевий паркан. Таким чином, оскільки відповідач встановила паркан незаконно, з порушенням державних будівельних норм, позивач зазначає, що вона змушена звернутися до суду та просити усунути перешкоди їй, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати за рахунок власних коштів металевий паркан, що встановлений біля зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 та заборонити відповідачу вчиняти дії з встановленням паркану, огорожі на відстані менш ніж 3 метри від найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подала.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дніпровської міської ради, подала письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 ніколи не передавалась ОСОБА_2 під будівництво, право власності чи користування за нею не оформлювалось, а тому металевий паркан підлягає знесенню, а земельна ділянка приведенню її за рахунок відповідача до стану, придатного до використання.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві.

Відповідач у відкритому судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилалась на ті обставини, що вказаний спір вже по суті було розглянуто судами, у зв`язку із чим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року (справа № 205/8303/12-ц) у задоволені аналогічного позову позивача було відмовлено. А відтак, на думку такого учасника справи, позивач намагається повторно, без достатньої на це правової підстави, вирішити вказаний спір у суді.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Дніпровської міської ради, також, надіслала до суду письмову заяву, в якій вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки вказаний металевий паркан підлягає знесенню, оскільки його було встановлено з порушенням вимог чинного законодавства України.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , є інвалідом дитинства ІІ групи, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.1988 року її визнано недієздатною особою. Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14.03.1989 року за № 138-1 ОСОБА_1 призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_3 .

Судом також встановлено, що 53/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Царейкіним М.С., зареєстрованого в Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 14.07.2000 року за № 610.

Також, судом встановлено, що 47/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.1995 року.

Матеріалами справи також підтверджено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2013 року індексний номер 13319413 власником домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.11.2013 року та свідоцтва про право на спадщину № 989 від 23.11.2013 року.

Доказів того, що земельні ділянки на яких розташовані вказані домоволодіння, належать на праві власності сторонам, суду не представлено.

Судом також встановлено, а сторонами визнано, що з боку відповідача, без узгодження з позивачем, впритул до зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 було встановлено металевий паркан, що заважає позивачам здійснювати належне обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу засідання комісії з питань розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 21.11.2017 року № 21-11/17 було встановлено, що власниця домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_2 порушує вимоги глави 17 Земельного кодексу України, не допускає на свою територію співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 .

Оскільки позивачі наголошують на тому, що вказаний металевий паркан створює їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, а у свою чергу відповідач наполягає на тому, що такий паркан встановлено із дотриманням вимог закону, у зв`язку із чим ніяких незручностей для позивачів створювати не може, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно ч.1 ст. 16 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч.2, 4 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В даному випадку, судом встановлено, що саме сторони є фактичними землекористувачами вказаних земельних ділянок, на яких розташовані належні їм домоволодіння.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Стаття 103 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок тощо.

Тобто інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Зі змісту ч. 1 ст. 103 ЗК України випливає, що перелік незручностей у користуванні земельною ділянкою, які мають вважатися порушеннями правил добросусідства, не є вичерпним.

Згідно частин першої - другої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернулися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Частинами другою та третьою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник або користувач земельної ділянки має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю (негаторний позов).

Згідно з пунктом 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Суд зазначає, що постановою КМУ від 07.06.2017 року № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Так, згідно п. 6 вказаного вище Переліку, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.

Також, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна: «зведення на земельній ділянці парканів, воріт і хвірток не належить до самочинного будівництва».

Таким чином, станом на сьогодні чинне законодавство України не містить зобов`язань щодо оформлення дозвільних документів на будівництво парканів (огорож) на присадибних (садових, дачних) ділянках.

Однак відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі віднесені до малих архітектурних форм. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» затвердження правил благоустрою територій населених пунктів належить до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про благоустрій населених пунктів».

При цьому судом встановлено, що Дніпровською міською радою саме правила влаштування огорож у даному населеному пункті не розроблені та не затверджені, Правил благоустрою території міста Дніпра, що затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (з наступними змінами та доповненнями) таких умов не містять.

Разом із цим, розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів та державних будівельних норм та стандартів.

Так, відстані до меж ділянки: згідно п. 3.25* ДБН 360-92 (у редакції, що була чинної на час встановлення металевого паркану), для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Суд, для розв`язання спірного питання в даному випадку щодо влаштування спірної огорожі, та її конструкції, застосовує положення наведеної статті 103 цього Кодексу щодо змісту «добросусідства» згідно концепції якого власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), та зазначає, що для встановлення порушень правил добросусідства достатньо відсутність згоди сусіда на зміну існуючої межової споруди у вигляді паркану.

В даному випадку, позивач стверджує, що відповідачем було встановлено металевий паркан, який заважає позивачам здійснювати належне обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1 , і такий паркан позбавляє саме позивача доступу до стіни їх житлового будинку, що не дає можливості обслуговувати такий будинок, проводити його поточний ремонт, усувати недоліки експлуатації тощо.

Суд також вказує, що принцип змагальності цивільного судочинства передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

В даному випадку із наданих суду доказів, зокрема фото таблиці, змісту протоколу засідання комісії з питань розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 21.11.2017 року № 21-11/17, вбачається, що вказаний паркан дійсно розташований впритул стіни домоволодіння АДРЕСА_1 , що не дає можливості обслуговувати такий будинок, проводити його поточний ремонт, усувати недоліки експлуатації тощо.

При цьому Обставини щодо саме такого розташування паркану є очевидними, визнаними всіма сторонами, у зв`язку із чим в даному випадку не потребують підтвердження з боку фахівця у землевпорядній галузі.

У свою чергу відповідач будь-яких доказів на підтвердження правомірності своїх дій, щодо встановлення спірної огорожі у названий спосіб, та не порушенням її розміщенням прав позивачів, як власників вказаного будинку, суду не представив.

Таким чином, позивачі на підтвердження своїх доводів довели суду відсутність їх згоди на встановлення відповідачем спірного металевого паркану, та надали відповідні достатні, належні та допустимі докази за змістом яких встановленням такого спірного паркану порушуються їх права, як власників будинку, а у свою чергу відповідачем не надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що збудований паркан відповідає вказаним вимогам містобудівного законодавства, у тому числі з дотримання відстані від стіни будинку позивачів. А тому суд вважає доведено обставину порушення прав позивачів вищенаведеними діями відповідача, які полягали у встановлені впритул до стіни домоволодіння АДРЕСА_1 металевого паркану.

На підставі досліджених доказів та аналізу встановлених у справі обставин суд приходить до висновку, що у спірних відносинах, відповідач, викладених у ст. 319 ЦК України, ст. 103 ЗК України, повною мірою не дотримується, оскільки ігнорує зміни у правилах благоустрою й не приводить своє майно у відповідність з ними, а також безвідповідально ставиться до небезпеки щодо неналежного утримання майна, яку створює спірна огорожа позивачу.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Таким чином, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відновлення порушених прав позивача шляхом постановлення судового рішення.

Суд вбачає наявність підстав для зобов`язання відповідача знести вказаний спірний паркан, оскільки вказане будівництво не може бути приведено до легітимного стану у спосіб перебудови, так як за зміни будь-яких його технічних характеристик такій паркан все рівно буде перешкоджати доступу позивачеві до його частини домоволодіння.

Із приводу доводів сторони відповідача щодо того, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року (справа № 205/8303/12-ц) такий спір вже було вирішено, то суд вказує на наступне.

Так, зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо знесення паркану суд керувався висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи № 1703/1704-14 від 18.09.2014 року.

Однак, оглядом такого висновку в межах розгляду даної цивільної справи, судом було встановлено, що предметом експертного дослідження був іншій паркан, зокрема той, що виконано частково з металевого фігурного листа, дерев`яної дошки та з азбестоцементних листів у металевому каркасі з бетонним цоколем, у той час як предмет спору по даній справі стосується зовсім іншого, відмінного від цього паркану металевого, що виконаний без використання дошок, металевих та азбестоцементних листів.

Таким чином, порушення прав позивачів, яке за своєю суттю є триваючим, і яке є предметом розгляду даної цивільної справи фактично стосується дій відповідача щодо встановлення різних парканів, у зв`язку із чим суд відхиляє означені доводи сторони відповідача.

У зв`язку із чим суд вважає за можливе усунути перешкоди ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати за рахунок власних коштів металевий паркан, що встановлений біля зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 .

Щодо позовних вимог про встановлення заборони відповідачу вчиняти дії з встановленням паркану, огорожі на відстані менш ніж 3 метри від найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку АДРЕСА_1 , то суд вважає, що в задоволені таких вимог слід відмовити, оскільки такі вимоги заявлені щодо можливого спору у майбутньому, який ще не виник, та без врахування можливого законодавчого регламентування такого питання.

Суд вказує, що станом на день постановлення рішення у цій справі, зокрема згідно ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м, що не узгоджується із вказаними вимогами позивачів.

Таким чином, з огляду на наведене, позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню в частині усунення позивачам тільки реально, а не ефемерно, існуючих перешкод у користуванні будинком у вигляді встановленого металевого паркану біля зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 . А в задоволені решти позовних вимог суд вимушений відмовити з огляду на вищенаведені мотиви.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 316, 317, 383, 385, 386, 391 ЦК України, ст. 91, 103 ЗК України, керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 що діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимог на предмет спору: Дніпровська міська рада, про усунення перешкод в користуванні власністю,- задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), що також діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) демонтувати за рахунок власних коштів металевий паркан, що встановлений біля зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2 .

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Стягнути зОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан