КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/691/17 Головуючий у І інстанції Кравченко Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору №50002662 від 02 грудня 2011 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ ««Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначили, що 02 грудня 2011 року між ТОВ ««Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50002662 (далі - Договір), за умовами якого відповідачеві надано кредит у сумі 115 293,49 грн., що еквівалентно 14 365 доларів США строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, для придбання автомобіля VOLKSWAGEN модель Polo Sedan.

12 листопада 2012 року сторонами укладено додаткову угоду до Договору, за якою позивач протягом визначеного строку зобов`язувався надати додатковий кредит у сумі, еквівалентній 3 765,32 доларів США в українських гривнях, що становило 30 220,46 грн., з цільовим призначенням - сплата страхових платежів за договором страхування.

Відповідач прийняв, належним чином використовував та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання та інші платежі відповідно до умов договору.

06.12.2011 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено Договір застави транспортного засобу № 5002662, за умовами якого в заставу передано автомобіль марки VOLKSWAGEN модель Polo Sedan, 2011 року випуску, вартістю 135 639,40 грн.

У зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем умов договору ТОВ ««Порше Мобіліті» 05.11.2013 року направило відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості.

Факт належного надсилання вимоги (повідомлення) встановлено у рішенні Апеляційного суду Київської області від 24.11.2015 року у справі №362/369/14-ц.

Відповідач отримав вимогу (повідомлення) позивача 13 листопада 2013 року, таким чином, зазначена дата є днем повернення кредиту і заборгованості за кредитним договором.

Проте, відповідач вимогу проігнорував, не повернув суму кредиту та не сплатив заборгованість.

З метою захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

За результатами розгляду даний справи рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором № 50002662 від 02.12.2011 року у сумі 307934,69 грн, а також заборгованості ОСОБА_1 за додатковою угодою № 1 до Договору у сумі 25173,59 грн., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль VOLKSWAGEN модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 2011, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом його вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 5002662 від 06 грудня 2011 року.

Станом на дату подання даної позовної заяви предмет застави у ОСОБА_4 не вилучено, заборгованість за кредитним договором не погашена, у зв`язку із чим, на думку позивача, відповідач зобов`язаний сплатити відсотки за користування кредитними коштами за період з 04.06.2015 по 05.04.2017, розмір яких становить 107 352,72 грн.

Крім того, у зв`язку із невиконанням судового рішення про звернення стягнення на предмет застави, позивач просить стягнути з позивача основну заборгованість по кредиту у вигляді несплачених щомісячних платежів за період з червня 2015 по лютий 2016 (кінець дії Договору) в загальному розмірі 15 933,39 грн.

Також, позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення зобов`язань за Договором за період з 16.06.2015 по 05.04.2017 року в розмірі 2 326,88 грн., 3% річних за невиконання грошових зобов`язань в розмірі 11 414,85 грн. та інфляційних витрат 2572, 18 грн.

Загальна ціна позову за розрахунками позивача становить 139 600, 02 грн.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Порше Мобіліті» основну суму боргу зі сплати процентів за кредитним договором №50002662 від 02 грудня 2011 року у розмірі 107 352, 72 грн., основну суму боргу зі сплати додаткового кредиту у розмірі 15 933, 39 грн., пеню у розмірі 2 326, 88 грн., 3% річних у розмірі 11 414, 85 грн. та інфляційні витрати 2 572, 18, грн., в загальному 139 600,02 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Порше Мобіліті» судові витрати в сумі 2 094, 00 грн. .

01 листопада 2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Шумило Н.М. року було подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2022 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Стукалова І.В.звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ТОВ ««Порше Мобіліті» в задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення було прийняте за відсутності відповідача, який був позбавлений можливості захистити свої права та викласти суду свої заперечення проти позову, заявити клопотання про застосування строків позовної давності, надати докази, внаслідок чого порушено принцип змагальності сторін.

Апелянт наголошує, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив суд про причини неявки в зв`язку з тим, що не знав про існування даного судового процесу та не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Матеріали справи не містять доказів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце слухання справи, що суперечить положенням ЦПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ТОВ ««Порше Мобіліті», звернувшись в 2014 році до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, змінило строк виконання зобов`язання шляхом пред`явлення відповідної вимоги та використала своє право дострокового повернення несплаченої суми кредиту, процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Таким чином наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, наголошує, що наданий позивачем розрахунок збитків, завданих інфляцією, пені та трьох процентів річних від відстроченої суми зобов`язання по кредиту не може бути взятим до уваги судом, оскільки такий розрахунок обрахований позивачем з незрозумілих вихідних даних, які не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, позивачем не надано доказів, що рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення солідарної заборгованості за кредитним договором - не виконане, і що відповідач чинив перешкоди в його виконанні.

Зазначає, що ТОВ ««Порше Мобіліті», змінивши строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором шляхом надіслання позичальнику вимоги щодо дострокового повернення кредиту від 05 листопада 2013 року, а даний позов про стягнення заборгованості ТОВ ««Порше Мобіліті» пред`явило до суду 18 травня 2017 року, а отже з пропуском трирічного строку позовної давності. За таких обставин, заявлені позовні вимоги слід вважати не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи.

Тому просить заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ ««Порше Мобіліті»до ОСОБА_1 відхилити.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Стукалової І.В. підлягає задоволенню з таких підстав.

Розгляд судом справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частини 1 та 2 ст.211 ЦПК України).

Згідно частин 6 і 7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За приписам п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідача висунути свої заперечення і доводи проти позову.

Наведене потягло неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50002662, згідно якого відповідачеві надано кредит у сумі 115 293,49 грн., що еквівалентно 14 365 доларів США строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, для придбання автомобіля VOLKSWAGEN модель Polo Sedan, а 12 листопада 2012 року - додаткову угоду до договору, за якою позивач протягом визначеного строку зобов`язувався надати додаткову суму кредиту у сумі, еквівалентній 3 765,32 долари США в українських гривнях, що становило 30 220,46 грн., з цільовим призначенням сплата страхових платежів за договором страхування.

У зв`язку з систематичним невиконанням відповідачем умов договору, 16.10.2013 року позивачем було направлено вимогу (повідомлення) відповідачу, щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50002662 від 02.12.2011 року, яку відповідач отримав 13.11.2013 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отже останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідачем було 13.12.2013 року (а.с. 30).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено 06.12.2011 року договір застави транспортного засобу № 50002662 згідно якого ОСОБА_1 передав в заставу автомобіль Volkswagen Polo, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , чорного кольору, заставною вартістю 135639,40 гривень зобов`язавшись без попередньої письмової згоди заставодержателя не здійснювати будь-яких дій, пов`язаних із зміною права власності на предмет застави, а також дій, пов`язаних з передачею предмета застави третім особам, в тому числі в тимчасове користування.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року у справі № 362/369/14-ц в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором № 50002662 від 02.12.2011 року у сумі 307 934,69 грн, а також заборгованості ОСОБА_1 за додатковою угодою № 1 до Договору у сумі 25 173,59 грн, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль VOLKSWAGEN модель Polo Sedan, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 2011, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом його вилучення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та подальшого продажу його з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 5002662 від 06 грудня 2011 року.

У даній справі ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до відповідача із вимогами про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 04.06.2015 р. по 05.04.2017 р. в розмірі 107 352, 72 грн, посилаючись на те, що звертаючи стягнення на предмет застави у справі № 362/369/14-ц, суд не розглядав питання щодо стягнення з відповідача - ОСОБА_1 процентів за користування сумою кредиту за вказаний період.

Апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зіст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч. 1ст. 625 ЦК Україниборжник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суд у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказала на те, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК Українимають різний зміст.

Відповідно до ч. Першоїстатті 251 ЦК Українистроком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четвертастатті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання (пп.29-35 Постанови).

У пунктах 53,54 цієї Постанови також вказано на те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У даній справі встановлено, що направивши 16.10.2013 року вимогу (повідомлення) відповідачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50002662 від 02.12.2011 року, позивач змінив строк виконання зобов`язання, визначивши строком повернення усієї суми заборгованості 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Оскільки вказана письмова вимога була отримана ОСОБА_1 13.11.2013 року, строк виконання зобов`язання настав відповідно 13.12.2013 року і саме з цієї дати припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

З огляду на вказане, вимоги позивача в частині стягнення нарахованих процентів за період з 04.06.2015 р. по 05.04.2017 р. в розмірі 107 352, 72 грнзадоволенню не підлягають.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Апелянт заперечує щодо наданого позивачем розрахунку збитків, завданих інфляцією, пені та трьох процентів річних від відстроченої суми зобов`язання по кредиту, однак власного розрахунку відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, апеляціний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення 3% відсотків річних та інфляційних втрат. Однак, апеляційний суд вважає, що розрахунок штрафних санкцій повинен бути зроблений з урахуванням визначеного рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року у справі № 362/369/14-ц розміру заборгованості а саме: заборгованість за кредитним Договором - 307 934,69 грн, заборгованість за додатковою угодою № 1 до Договору - 25 173,59 грн, що разом становить 333 108, 28 грн.

Виходячи з суми заборгованості, а саме: 333 108, 28 грн. Київський апеляційний суд надає власний розрахунок збитків, завданих інфляцією, пені та трьох процентів річних від відстроченої суми зобов`язання по кредиту в період з дня ухвалення рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 362/369/14-ц 24 листопада 2015 року по 05 квітня 2017 року, тобто в межах дати, визначеної позивачем.

Розмір 3% річних за вказаний період із розрахунку на суму заборгованості 333 108, 28 грн

з 24/11/2015 до 31/12/2015 333 108,28 x 3 % x 38 : 365 : 100381 040,39 грн.
з 01/01/2016 до 31/12/2016 333 108,28 x 3 % x 366 : 366 : 1003669 993,25 грн.
з 01/01/2017 до 05/04/2017 333 108,28 x 3 % x 95 : 365 : 100952 600,98 грн.
що разом становить13 634, 62 грн.

Розрахунок інфляційних витрат:

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) = 1.17616190

Інфляційне збільшення:

333 108,28 x 1.17616190 - 333 108,28

що становить 58 680, 99, грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо пред`явлення позову до суду ТОВ ««Порше Мобіліті» з пропуском трирічного строку позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту№ 50002662 від 02 грудня 2011 рокуза період з 24 листопада 2015 року по 05 квітня 2017 року, а саме: 3% річних у розмірі 13 634, 62 грн. та інфляційні витрати 58 680, 99, грн., в загальному 72 315,61 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд, задовольняючи позов повинен стягнути з відповідача понесені останнім витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (72315,61/139600,02 х 51%/100%). Однак, враховуючи, що судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який сплатив судовий збір за її подання в розмірі 3141,00 грн, колегія доходить висновку про розподіл судових витрат шляхом стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 2 073, 06 грн (3141,00 грн - 1067,94 грн (як 51% від сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 2094,00 грн).

Керуючись ст.ст., 15, 16, 266, 509, 526, 527, 599, 610-611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13 ,81, 263, 375, ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»72 315 гривень (сімдесят дві тисячі триста п`ятнадцять) гривень 61 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 понесені останнім витрати на оплату судового збору в розмірі 2 073 (дві тисячі сімдесят три) гривень 06 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»(місцезнаходження: проспект Павла Тичини 1В, офіс «В», м. Київ 02152, Україна, ідентифікаційний код 36422974, п/р НОМЕР_4 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300379)

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2)

Повний текст постанови складений 15.12.2022 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана