КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6010/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Верланова С.М.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лавренчук Марини Іванівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про розірвання договору довічного утримання, повернення квартири, визнавши право власності на неї, скасування обтяження на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В., про розірвання договору довічного утримання, повернення квартири, визнавши право власності на неї, скасування обтяження на нерухоме майно. Зазначав, що 23 грудня 2015 року він та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. За даним договором він передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язався довічно його утримувати: забезпечити довічно його житлом для проживання у спірній квартирі, щомісячно забезпечувати грошовими коштами в розмірі 900 грн. для задоволення життєвих потреб, щомісячно сплачувати житлово-комунальні послуги в терміни, зазначені постачальниками послуг, одноразово сплатити 50 000 грн. одноразової допомоги. Позивач зазначав, що він є інвалідом 1 групи по зору, є повністю не зрячим і потребує сторонньої допомоги. ОСОБА_2 не зважав на стан його здоров`я, не забезпечував його харчуванням, одягом, ліками, не прибирав квартиру, не супроводжував його до медичних установ для надання позивачу медичної допомоги, не провідував його, у зв`язку з чим він був вимушений користуватись допомогою сторонніх осіб. ОСОБА_1 просив розірвати договір довічного утримання від 23 грудня 2015 року, повернути сторони договору у первісний стан, визнавши за ним право власності на спірну квартиру, та скасувати обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що відповідач з січня 2016 року не надає коштів на оплату комунальних послуг, здійснює оплату комунальних послуг на власний розсуд безпосередньо на рахунок балансоутримувача, що не відповідає умовам договору довічного утримання. Відповідач також не надає кошти на оплату абонентської плати за телефон, кабельне телебачення та домофон. У 2016-2020 роках віжповідач не проводив індексацію грошового утримання з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за попередній рік, а з лютого 2019 року взагалі припинив виконувати умови довічного утримання. Відповідач не вчинив жодних дій для задоволення потреб ОСОБА_1 , в зв`язку з чим у був вимушений скористатися послугами інших осіб для закупівлі продуктів харчування, ліків, супроводу під час прогулянок та відвідування медичних закладів, готування їжі та прибирання житла. Суд не врахував, що позивач просив відповідача не перераховувати йому грошове утримання на карту в АТ «Ощадбанк» або поштовим переказом у зв`язку з неможливістю самостійного та вільного пересування, а надавати кошти готівкою на руки під розписку. Прохання позивача відповідач проігнорував.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. не з`явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. і зареєстрований у реєстрі за №3003. Відповідно до п. 1 договору відчужувач ОСОБА_1 передав, а набувач ОСОБА_2 отримав у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала відчужувачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва 18.07.2005 року, а набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Пунктом 7 договору визначено, що набувач зобов`язується довічно утримувати відчужувача шляхом щомісячного перерахування 900 грн. для забезпечення його життєвих потреб; сплачувати щомісячно комунальні послуги за квартиру: витрати по утриманню будинку, користування природним газом, теплопостачанням, водопостачанням (в обсязі: гаряча вода до 4 куб. метрів, холодна вода до 4 куб. метрів), електроенергією до 200 кВт/год., абонентська плата за телефон, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Також сторони домовились, що у випадку виникнення у майбутньому потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.

Пунктом 9 договору визначено, що одноразове грошове утримання в розмірі 50 000 грн. відчужувач отримав повністю від набувача до підписання цього договору.

Згідно з п. 10 договору відчужувач засвідчує, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для матеріального забезпечення відчужувача і не потребує подальшого перегляду сторонами.

Пунктом 14 договору визначено, що істотними умовами договору є вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі, відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири для свого проживання.

В травні - червні 2016 року ОСОБА_1 неодноразово письмово звертався до ОСОБА_2 з вимогою розірвати договір довічного утримання. Заявами від 23 червня 2016 року, 15 липня 2016 року, 02 серпня 2016 року та 03 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його вимог, вважаючи їх безпідставними (а.с.183-188 т. 1).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 липня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. відмовила представнику ОСОБА_1 , у розірванні договору довічного утримання від 23 грудня 2015 року (а.с.189 т. 1).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В., про розірвання договору довічного утримання, повернення квартири, визнавши право власності на неї, скасування обтяження на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 449 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Згідно зі статтею 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, або на вимогу набувача.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до положень п. 9 договору довічного утримання, розписки від 23 грудня 2015 року ОСОБА_2 до підписання спірного договору передав ОСОБА_1 50 000 грн. в рахунок одноразової грошової допомоги (а.с. 188 т. 2).

Відповідно до вказаної розписки та копій квитанцій АТ «Ощадбанк» з грудня 2015 року і по лютий 2018 року ОСОБА_2 сплачував ОСОБА_1 щомісячні платежі в розмірі 900,00 грн. на його власні життєві потреби (а.с. 188-195; 231-246 т. 2).

Згідно наданих суду квитанцій ОСОБА_2 щомісячно з моменту укладення спірного договору до липня 2018 року сплачував житлово-комунальні послуги за спірну квартиру, витрати по утриманню будинку, користування природним газом, теплопостачанням, водопостачанням, електроенергією за даними, які отримував з сайту ГІОЦ (а.с.196-222 т. 2).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не міг здійснювати абонентську плату за телефон, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофону у зв`язку з недопущенням його до квартири для отримання рахунків. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надавав ОСОБА_2 рахунків для оплати вказаних послуг, а вже в травні 2016 року ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з письмовими заявами з вимогою розірвати договір довічного утримання.

З урахуванням встановлених обставин по справі та наданих доказів, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, повернення квартири, визнавши право власності на неї, скасування обтяження на нерухоме майно.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що відповідач з січня 2016 року не надає коштів на оплату комунальних послуг, а на власний розсуд здійснює оплату комунальних послуг безпосередньо на рахунок балансоутримувача. Такі дії не суперечать положенням п. 7 договору довічного утримання.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ОСОБА_1 за станом здоров`я не може забезпечувати себе продуктами харчування та ліками, а відповідач не вчинив будь-яких дій для задоволення таких потреб, в зв`язку з чим у нього виникла необхідність скористатися послугами інших осіб для закупівлі продуктів харчування, ліків, супроводу під час прогулянок та відвідування медичних закладів, готування їжі та прибирання житла. Умови укладеного сторонами договору довічного утримання, не зобов`язували відопвідача відвідувати ОСОБА_1 , здійснювати за ним догляд та прибирати квартиру. Договором також не передбачає й обов`язки сплати набувачем квартири індексації.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що з лютого 2019 року відповідач взагалі припинив виконувати умови довічного утримання. З даним позовом про розірвання договору довічного утримання до суду ОСОБА_1 звернувся в грудні 2017 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Лавренчук Марини Іванівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Верланов С.М.

Матвієнко Ю.О.