Справа № 464/5948/21 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/2462/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, щоє співласниками квартири АДРЕСА_1 . Співвласниками квартири АДРЕСА_2 є відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 . 08.04.2020 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 . Зазначають, що актом складеним комісією ЛКП «Житловик-С», встановлено, що у квартирі позивачів виявлено старі сліди залиття: велика та мала кімнати, туалет, ванна кімната стіни і стеля повністю, коридор стіни і стеля 10 кв.м, кухня - стіни і стеля 7,5 кв.м. Зі слів сантехніка та мешканців квартири залиття сталося з квартири АДРЕСА_3 через розрив шланга баку запасу води. Згідно з висновком експерта експертно-розрахункового бюро ТзОВ «СЕРБ» за № 19/21 від 16.06. 2021 року розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень, що виникли внаслідок залиття (проникнення вологи) з квартири АДРЕСА_4 , становить 63 650,16 грн. З наведених підстав просять стягнути солідарно з відповідачів 63 650,16 грн. майнової шкоди та по 5 000 грн. моральної шкоди кожному з позивачів.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 63 650,16 грн. відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 2 500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 2 500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 2 500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 2 500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 181,6 грн. судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що акт від 24.07.2020 року не може бути належним та допустимим доказом залиття квартири позивачів, оскільки складений у відсутності зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи, що є обов`язковою умовою. Зазначає, що акт складений більш ніж через три місяці після зазначеної позивачами дати залиття, у ньому не зазначені конкретні причини, обсяги та наслідки, а факт залиття зафіксовано лише зі слів позивачів, які є зацікавленою стороною, акт не підписаний ні власниками квартири АДРЕСА_5 , що свідчить про грубе порушення при його складанні. Вважає, що позивачами не доведено, що залиття та шкода через залиття мали місце внаслідок протиправних дій відповідача та наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою. Стверджує, що висновок експерта №19/21 від 16.06.2021 року не може бути належним доказом залиття, оскільки такий складено більш ніж через рік після залиття, більше того, при його складанні огляд квартири відповідачів на предмет встановлення причин залиття експертом не проводився. Стверджує, що жодного доказу на підтвердження факту залиття квартири позивачів, що ніби-то мало місце 08.04.2020 року ними не надано. Крім того, згідно відповіді ЛМКП «Львівводоканал» вбачається, що 08.04.2020 року за адресою: АДРЕСА_6 аварійні служби не викликались.Стверджує, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи, оскільки, на думку відповідача, експертиза була необхідна для встановлення причин залиття квартири позивачів. Також вказує, що позивачами не надано доказів того, що що перелічене ними майно пошкоджено саме внаслідок залиття та таке не придатне до вжитку саме з цієї причини, а також не вказано факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року призначено на 16 год. 30 хв. 05 грудня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 15 грудня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 05 грудня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 15 грудня 2022 року.

02 грудня 2022 року через канцелярію суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за участі сторін, мотивуючи її тим, що в апеляційній скарзі оскаржується факт відсутності належних та допустимих доказів встановлення причин залиття з вини відповідачів, крім того, відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 постійно проживають за межами України та не були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 83 650,16 грн., що значно менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, сторони можуть викладати свої доводи та аргументи на підтримання своєї позиції в апеляційній скарзі, поясненнях, відзивах на апеляційну скаргу, думка сторін щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження враховується судом, однак не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Також 02 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просить доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. Клопотання мотивує тим, що висновок експерта судового експертно-розрахункового бюро ТзОВ «СЕРБ» за № 19/21 від 16.06.2021 року є неповним та неналежним доказом залиття квартири позивачів, оскільки квартира експертом не оглядалась.

Перевіривши доводи клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів приходить до висновку, що таке не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції заявлялось клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проте таке було залишено судом без задоволення, оскільки підстави для призначення експертизи не стосуються випадків обов`язкового її призначення, що передбачені в ч.1 ст.105 ЦПК України.

Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Оскільки залиття квартири позивачів мало місце 08.04.2020 року, з позовом позивачі звернулись в серпні 2021 року, справа розглядалась судом першої інстанції понад рік, а відтак у разі наявності волевиявлення відповідачі не були позбавлені можливості реалізувати своє право, передбачене ст. 106 ЦПК України на подання суду висновку експерта, складеного на їх замовлення, оскільки експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачами доведено факт заподіяння їм шкоди залиттям квартири внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язків по утриманню квартири, розмір заподіяної шкоди, відтак, враховуючи передбачену цивільним законодавством презумпцію вини в деліктних зобов`язаннях, яка не спростована відповідачами, з них підлягає солідарному стягненню на користь позивачів матеріальна шкода в розмірі 63 650,16 гр. та по 2 500 грн. моральної шкоди кожному з позивачів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 28.05.1999 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №252591030 від 14.04.2021 року та інформаційною довідкою від 02.08.2021 року.

Співвласниками квартири АДРЕСА_3 в цьому ж будинку, є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №267783670 від 27.07.2021 року.

Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що квартира АДРЕСА_2 розташована поверхом вище (6 поверх) і розміщена над квартирою позивачів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги надані позивачами докази на підтвердження залиття квартири, а саме, акт від 24.07.2020 року, складений комісією ЛКП «Житловик-С» у складі: начальника технічного відділу Куровець Л., майстра виробничої дільниці ОСОБА_11 , слюсаря-сантехніка Шипкою Р, з якого вбачається, що в квартирі АДРЕСА_7 виявлено старі сліди залиття: велика та мала кімнати, туалет, ванна кімната стіни і стеля повністю, коридор стіни і стеля 10 кв.м, кухня - стіни і стеля 7,5 кв.м, зі слів сантехніка та мешканців квартири залиття сталося з квартири АДРЕСА_3 через розрив шланга баку запасу води.

Тобто, вищезазначеним актом підтверджується та обставина, що залиття квартири позивачів сталося внаслідок розриву шланга баку запасу води квартири АДРЕСА_3 , розташованої поверхом вище у цьому ж житловому будинку, власником якої є відповідачі.

На спростування такого висновку, а також на спростування тверджень позивачів про вину саме відповідачів у залитті квартири, враховуючи те, що саме відповідачі повинні довести відсутність своєї вини у завданні майнової шкоди, відповідачі, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надали суду належних та допустимих доказів.

З огляду на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, і саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а відповідачами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності їх вини у залитті квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що саме з вини відповідачів сталося залиття квартири позивачів.

Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з висновком експерта судового експертно-розрахункового бюро ТзОВ «СЕРБ» за № 19/21 від 16.06.2021 року за результатами будівельно-технічної експертизи розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень, що виникли внаслідок залиття (проникнення вологи) з квартири АДРЕСА_3 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_1 становить 63 650,16 грн.

У справах про відшкодування шкоди діє презумпція вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

А тому у справах про відшкодування шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

З огляду на наведене, позивачі у справах про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, не повинні доводити наявність вини у діянні відповідача, вони повинні довести лише факт залиття квартири, наявність і розмір заподіяної майнової і/або немайнової шкоди та причинно наслідковий зв`язок між шкодою і залиттям.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що позивачами не доведено вину відповідачів у заподіянні йому майнової та моральної шкоди внаслідок залиття квартири позивачів.

Враховуючи те, що обов`язок доказування відсутності вини у завданні майнової шкоди покладено на завдавача шкоди, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів відсутності їх вини у завданні позивачам шкоди залиттям їх квартири, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 63 650,16 грн. на відшкодування майнової шкоди внаслідок залиття квартири, оскільки такий розмір підтверджується висновком експерта № 19/21 будівельно-технічної експертизи від 16.06.2021 року, який відповідачами не спростований.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи те, що залиття квартири позивача призвело до пошкодження майна, співвласниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що спричинило порушення їх звичного способу життя, враховуючи незручності в користуванні квартирою, викликало необхідність проведення ремонту та залучення коштів для відновлення попереднього стану квартири, що відповідно призвело до моральних переживань позивачів.

Суд першої інстанції при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, вірно врахував характер і тривалість переживань позивача у зв`язку із залиттям квартири, вірно виходив із принципів розумності та справедливості та прийшов до обґрунтованого висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі по 2 500.00 грн. кожному з позивачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт складений більш ніж через три місяці після зазначеної позивачами дати залиття, у ньому не зазначені конкретні причини, обсяги та наслідки, є безпідставними, оскільки з листа ЛКП «Житловик-С» вбачається, що 08 квітня 2020 року на стаціонарний телефон комунального підприємства надійшло повідомлення щодо залиття квартири позивачів. Для перевірки даного факту на адресу вийшов начальник технічного відділу та сантехнік, які встановили, що залиття квартири АДРЕСА_7 відбулось з квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться в одній проекції з квартирою АДРЕСА_8 повідомили представників ЛКП щодо відсутності необхідності складання акта, адже з сусідами власниками квартири АДРЕСА_3 вирішено питання щодо відшкодування шкоди, однак така не була відшкодована.

Твердження апелянта про те, що позивачами не доведено, що залиття та шкода через залиття мали місце внаслідок протиправних дій відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами, на спростування зазначеного в акті ЛКП «Житловик-С» від 24.07.2020 року висновку комісії про те, що причиною залиття є розрив шланга баку запасу води вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 , відповідачі, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, також не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шланг баку запасу води у їх квартирі в момент залиття знаходився у справному стані, а відтак не міг призвести до залиття квартири позивачів.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення..

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 15 грудня 2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк