Провадження № 2/369/594/22
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

при секретарі судового засідання Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернуся 28.10.2020 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 листопада 1998 року між Позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Бабинецької селищної ради Бородянської о району Київської області було зроблено відповідний актовий запис за номером 22 повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи, що спільне життя сторін не склалося і було фактично припинено у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та виховання дітей, Відповідач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з Відповідачем.

В період шлюбу сторони придбали наступне майно: квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира розташована на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 2-ох житлових кімнат загальною площею 67 кв.м. Дана квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оригінал цього договору знаходиться у Відповідача, яка відмовляється його надавати Позивачу. Для отримання копії правовстановлюючого документу на цю квартиру відправлені запити у відповідні установи, однак, на сьогоднішній день, відповіді не отримані, а тому разом з позовною заявою у додатках подається заява про забезпечення доказів. Квартиру АДРЕСА_1 придбано за 2 080 000 (два мільйони вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.Таким чином, сума ринкової вартості цієї квартири визначена в самому договорі купівлі-продажу квартири.

Квартира АДРЕСА_2 . Зазначена квартира розташована на 9-му поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 1-ї житлової кімнати загальною площею 39 кв.м. Дана квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оригінал цього договору знаходиться у Відповідача, яка відмовляється його надавати Позивачу. Для отримання копії правовстановлюючого документу на цю квартиру відправлені запити у відповідні установи, однак, на сьогоднішній день, відповіді не отримані, а тому разом з позовною заявою у додатках подається заява про забезпечення доказів. Квартиру АДРЕСА_2 придбано за 572 000 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.Таким чином, сума ринкової вартості цієї квартири визначена в самому договорі купівлі-продажу квартири.

Станом на день подання цієї позовної заяви між сторонами склався фактичний порядок користування спільним сумісним нерухомим майном наступним чином: Позивач проживає в квартирі АДРЕСА_2 , а Відповідач з дітьми проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Кладове приміщення квартири АДРЕСА_1 . Зазначене кладове приміщення розташоване на 6-му поверсі 10-ти поверхового будинку та має площу 2 кв.м. Дане кладове приміщення придбане на підставі договору купівлі-продажу. Оригінал цього договору знаходиться у Відповідача, яка відмовляється його надавати Позивачу. Для отримання копії правовстановлюючого документу на це кладове приміщення відправлені запити у відповідні установи, однак, на сьогоднішній день, відповіді не отримані, а тому разом з позовною заявою у додатках подається заява про забезпечення доказів. Кладове приміщення квартири АДРЕСА_1 придбано за 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.Таким чином, сума ринкової вартості цього приміщення визначена в самому договорі купівлі-продажу.

Побутова техніка та меблі: холодильник LG вартістю 20 000 грн.; посудомийна машина вартістю 13 000 грн.; СВУ LG вартістю 2200 грн.; СВУ Zelmer вартістю 1100 грн.; мультиварка Ramona вартістю 1300 грн.; м`ясорубка Zelmer вартістю 1400 грн.; кондиціонер Sumsung вартістю 20000 грн.; кондиціонер НС вартістю 11000 грн.; телевізор Sumsung 40 вартістю 15000 грн.; телевізор Sumsung 32 вартістю 12000 грн.; пилосос Zoi вартістю 1800 грн.; інструменти вартістю 10000 грн.; кухня вартістю 40000 грн.; вітальня вартістю 10000 грн.; передпокій вартістю 14000 грн.; шкаф - купе вартістю 14000 грн.; кухонний стіл вартістю 6000 грн.; кухонний куточок вартістю 6000 грн.; диван вартістю 15000 грн.; м`який куточок вартістю 27000 грн. Загальна вартість побутової техніки та меблів становить 240 800, 00 грн.

Також позивач вважає, що має правові підстави про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості його частки у спільному майні у розмірі 1 778 800, 00 грн., оскільки вартість частки відповідача в результаті розподілу спільного сумісного майна є більшою, ніж у Позивача.

Позивач просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за Позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на кладове приміщення до цієї квартири площею 2 кВ. м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за Відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на побутову техніку та меблі: холодильник LG вартістю 20 000 грн.; посудомийна машина вартістю 13 000 грн.; СВУ LG вартістю 2200 грн.; СВУ Zelmer вартістю 1100 грн.; мультиварка Ramona вартістю 1300 грн.; м`ясорубка Zelmer вартістю 1400 грн.; кондиціонер Sumsung вартістю 20000 грн.; кондиціонер НС вартістю 11000 грн.; телевізор Sumsung 40 вартістю 15000 грн.; телевізор Sumsung 32 вартістю 12000 грн.; пилосос Zoi вартістю 1800 грн.; інструменти вартістю 10000 грн.; кухня вартістю 40000 грн.; вітальня вартістю 10000 грн.; передпокій вартістю 14000 грн.; шкаф - купе вартістю 14000 грн.; кухонний стіл вартістю 6000 грн.; кухонний куточок вартістю 6000 грн.; диван вартістю 15000 грн.; м`який куточок вартістю 27000 грн.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , компенсацію вартості частки Позивача у спільному сумісному майні в розмірі 1 778 800 (один мільйон сімсот сімдесят вісім тисяч вісімсот), грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.11.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

30.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги, тим що за час перебування у шлюбі відповідачем було придбано нерухоме майно згідно з наступним переліком.

Квартира АДРЕСА_1 , була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу області Федотовою О.В., зареєстрований в реєстрі за №7763. Відповідно до п. 2 договору ціна квартири становить 384 000 гривень 00 копійок. Розрахунок між сторонами здійснюється з розстроченням платежу, укладення цього договору сплачується 160 896 грн. Сума, що залишилася, тобто 223 104 гривні 00 копійок, що еквівалентно 27 888 США за середнім курсом Комерційних банків України на день укладення цього договору, розтрачується і сплачується рівними частинами поквартально, але не пізніше 17.01.2013 р. Таким чином, твердження позивача про те, що дана квартира придбана за ціною 2 080 000 грн. не відповідає дійсності.

Квартира АДРЕСА_2 , набута у власність на підставі договору №71/Л6 купівлі-продажу майнових на квартиру від 30.03.2016 р. Пунктом 3.1 договору встановлено, що ціна майнових прав на квартиру в момент підписання договору становить 242 184 грн., в тому числі ПДВ 40 364, 00. Копія акту прийому-передачі квартири від 13.06.2016 року.

Під`їзна комора площею 1,69 кв.м. на 6-му поверсі 1-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_3 . Дане приміщення було надано відповідачу у постійне користування. Тобто, зазначене майно перебуває не у власності відповідача на було передано у постійне користування.

Відповідачка зазначила, що частина квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти відповідачки, які вона отримала з продажу квартири АДРЕСА_4 , право власності на яку відповідачка отримала відповідно до Договору дарування.

Так, відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , від 26.12.2011 року за ціною 384 000,00 грн. В день укладення договору купівлі-продажу квартири було сплачено 160 896,00 грн., та зобов`язано покупця сплатити 223 104, 00 грн. не пізніше 17.01.2013 року.

В подальшому 15.02.2012 року, квартиру АДРЕСА_4 , було продано відповідачем за ціною - 379 200,00 грн. Оскільки квартира була отримана у власність відповідачкою на підставі договору дарування, то ці кошти є її особистою власністю, та пішли на купівлю квартири АДРЕСА_1 .

Так, відповідач вважає, що її частка на квартиру АДРЕСА_1 , становить 98,75/100, що є її особистою приватною власністю.

Частка власності квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 1,25/100 є спільною сумісною власністю, а тому при поділі майна подружжя за позивачем ОСОБА_1 може бути визначено право власності на 0,625/100.

Стосовно квартири АДРЕСА_2 , відповідачка зазначила, що на підставі ч. 3 ст. 70 СК України частка відповідачки має бути збільшена та за ОСОБА_2 повинно бути визначено 2/3 цієї квартири, а 1/3 частка зазначеної квартири може бути визначена за позивачем ОСОБА_1 , оскільки відповідачка ОСОБА_2 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який є спільною дитиною сторін, однак позивач не сплачує достатнього розміру аліментів на утримання дитини, а сплачує тільки 1 000,00 грн щомісячно, що є недостатнім розміром аліментів для утримання дитини відповідного віку.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації у розмірі 1 778 800,00 грн., позивачка зазначає, що компенсація має місце бути за умови наявності згоди другого із подружжя про отримання такої компенсації. За відсутності такої згоди , відповідно до ст. 365 ЦПК України за умови звернення одного із подружжя до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні подружжя та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

30.04.2021 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просила визнати за нею, ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 98,75/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 0,625/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем ОСОБА_2 , право особистої приватної власності на 2-3 частини квартири АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь позивача за зустрічним позовом у розмірі 11 350,00 грн

19.10.2021 року протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області суд ухвалив прийняти зустрічну позовну заяву та розглядати її разом з первісним позовом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2022 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

03.11.2022 року відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подав до суду пояснення щодо зустрічного позову та зазначив, що кладове приміщення квартири АДРЕСА_1 , було придбано за спільні кошти подружжя; квартира АДРЕСА_1 , не була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 з продажу квартири по АДРЕСА_5 укладено 26.12.2011 року, бо на рік раніше від дати продажу квартири по АДРЕСА_5 .

Окрім того, ОСОБА_1 зазначив, що його мама позичила йому 20 000 Доларів США, при тому, що його мати є пенсіонеркою, не забезпечена житлом та проживає разом зі своєю сестрою.

Відповідач за зустрічним позовом просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом.

У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити, просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

У судове засідання відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 та задовольнити її зустрічну позовну заяву.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 19.05.2020 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 01 листопада 1998 року було зареєстровано шлюб, про що 01.11.1998 року виконавчим комітетом Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області № 22. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 отримала прізвище « ОСОБА_6 ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2020 року ЄУН 369/6248/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено та ухвалено розірвати шлюб, зареєстрований 01 листопада 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Бабинецькій селищній раді Бородянського району Київської області, актовий запис №22; після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище « ОСОБА_6 ».

Відповідно до свідоцтва по народження серії НОМЕР_3 , виданого 20.11.2007 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 20.11.2007 року відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції м. Києва було складено відповідний актовий запис № 3158. Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , вданого 02.03.2000 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Бабинецькою селищною радою складено відповідний актовий запис № 4 від 02.03.2000 року. Батьками особи зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Відповідно до договору, зареєстрованого у реєстрі за № 7763, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., 26 грудня 2011 року між ОСОБА_7 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено договір про передання у власність покупцеві квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2 Договору від 26.12.2011 року ціна квартири, що продається становить - 384 000,00 грн., розрахунок між сторонами здійснюється розстроченням платежу. В день укладення цього договору ОСОБА_2 сплачується продавцю 160 896,00 грн. Сума, що залишається у розмірі 223 104,00 грн. розтрачується та сплачується рівними частинами поквартально, але не пізніше 17.01.2013 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_7 від 16 травня 2012 року, зареєстрованої в реєстрі за № 2125, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., ОСОБА_7 підтвердила, що отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 384 000,00 грн. за продану нею кватиру згідно договору купівлі-продажу від 26.12.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 776, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, наданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради» № 34247909 від 24.05.2012 року, та Інформаційної довідки № 254571928 від 27.04.2021 року відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності у розмірі 1/1 частки ОСОБА_2 від 24 травня 2012 року.

Відповідно до довідки ПП «ЖЕК «ОСЕЛЯ», виданої директором ПП «ЖЕК «ОСЕЛЯ» Пальоним В.В. від 22 січня 2013 року, ПП «ЖЕК «ОСЕЛЯ» надало в постійне користування ОСОБА_2 площу під`їзної комори площею 1,69 кв.м. на 6-му поверсі 1-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Договору № 71/Л6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 30 березня 2016 року, між ОСОБА_2 та ТОВ «Петрівський Квартал» укладено договір про передання у власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.3 Договору ціна позову становить 242 184, 00 грн. В момент укладання даного договору покупець не вносить грошові кошти. 04.04.2016 року покупець сплачує продавцю - 7 937 доларів США, 30.03.2016 року - 2154 долара США.

Згідно Акта прийому-передачі квартири від 13.06.2017 року, покупець ОСОБА_2 прийняла, а ТОВ «Петрівський квартал» передав квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 254572722 від 27.04.2021 року, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності від 26 червня 2017 року ОСОБА_2 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за № 1119, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_8 , як покупцем, укладено 15 травня 2012 року договір, відповідно до якого продавець передав у власність покупця квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно п.3 Договору купівлі-продажу від 15.05.2012 року квартира, що відчужується належить ОСОБА_9 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 23.10.2001 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., за зареєстрованим № 2у-3007.

Відповідно до п.12 Договору купівлі-продажу сторони визначилися, що продаж квартири здійснено за 379 200,00 грн., а відповідно до п. 13 зазначеного договору сторони заявили про повний розрахунок за продану квартиру.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Щодо поділу спірної квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_2 26 грудня 2011 року за ціною 384 000,00 грн., в день укладення договору ОСОБА_2 було сплачено 160 896,00 грн., залишок 223 104,00 грн. було сплачено ОСОБА_2 16.05.2012 року (відповідно до нотаріально посвідченої заяви продавця квартири).

ОСОБА_2 було продано квартиру АДРЕСА_4 , яка належала їй на підставі Договору дарування від 23.10.2001 року, за яку вона як продавець 15 травня 2012 року в день укладання договору купівлі-продажу квартири, відповідно до п.п. 12, 13 зазначеного договору отримала від покупця за придбання квартири 379 200,00 грн.

Отже, ОСОБА_2 продала 15.05.2012 року квартиру АДРЕСА_4 , яка була її приваною власністю та не була придбана під час шлюбу, та за вилучені 15.05.2012 року грошові кошти 16.05.2012 року сплатила залишок на оплату за квартиру АДРЕСА_1 , придбану нею 26.12.2011 року.

Оскільки ОСОБА_2 отримала гроші від продажу особистої квартири 15 травня 2012 року, а за спірну квартиру АДРЕСА_1 , нею було сплачено 160 896,00 грн. в день укладання договору, то суд не приймає до уваги твердження позивача про придбання нею квартири за її власні кошти.

Отже, під час перебування подружжя у шлюбі, в період з 01 листопада 1998 року по 19.06.2020 року, подружжям 26.12.2011 року було придбано квартиру за спільні гроші подружжя, оскільки 160 896,00 грн. було сплачено у день придбання квартири АДРЕСА_1 , а залишок 223 104,00 грн. було сплачено ОСОБА_2 за власні кошти, які вона отримала 15.05.2012 року за реалізацію власної квартири АДРЕСА_4 , а 16.05.2012 року оплатила за придбання спірної квартири залишок у розмірі 223 104,00 грн. та отримала заяву від продавця про сплату ОСОБА_2 повної вартості квартири.

Отже, частину вартості за придбання спірної квартири було придбано подружжям за спільні гроші (160 896,00 грн.), а залишок (223 104,00 грн.) сплачено ОСОБА_2 за власні кошти.

Тобто, ОСОБА_2 сплатила за спірну квартиру 303 552,00 грн. (223 104,00 грн. + 80 448,00 грн.), а ОСОБА_1 - 80 448,00 грн., а отже сторонам належить квартира АДРЕСА_1 , в таких частинах: ОСОБА_1 - 20,95/100 частина квартири (80448,00 грн. / 38400,00 грн. = 0,2095 * 100 = 20,95), а ОСОБА_2 - 79,05/100 частина квартири (303552,00 грн. / 384 000,00 грн.= 0,7905 * 100 = 79,05).

Отже, вирішуючи питання про розмір частки кожного з подружжя у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , з урахуванням принципу розумності та співмірності, суд приходить до висновку про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частини квартири, а за ОСОБА_2 право власності на 4/5 частини квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Кошти, що не підлягають поділу: ті, які покладені на рахунки в банках до укладення шлюбу, були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші у відповідності до ст. 57 СК України.

При цьому в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються.

Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладення договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Щодо поділу комори площею 1,69 кв.м. на 6-му поверсі 1-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_3 . Суд зазначає наступне.

Оскільки, відповідно до довідки ПП «ЖЕК «ОСЕЛЯ», виданої директором ПП «ЖЕК «ОСЕЛЯ» Пальоним В.В. від 22 січня 2013 року, ПП «ЖЕК «ОСЕЛЯ» надало в постійне користування ОСОБА_2 площу під`їзної комори площею 1,69 кв.м. на 6-му поверсі 1-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_3 , таке майно не може вважатися власністю подружжя чи однієї зі сторін, оскільки надано ОСОБА_2 в користування.

Тому суд відмовляє позивачу ОСОБА_1 за первісним позовом у задоволенні позовної вимоги про поділ комори площею 1,69 кв.м. на 6-му поверсі 1-го під`їзду за адресою: АДРЕСА_3 .

Щодо поділу квартири АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Під час перебування подружжя у шлюбі, в період з 01 листопада 1998 року по 19.06.2020 року, відповідно до Договору № 71/Л6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, ОСОБА_2 придбала 30.03.2016 року квартиру АДРЕСА_2 , та набула права власності на неї 26.06.2017 року.

Оскільки квартира придбана у період перебування сторін у шлюбі, суд визнає таке нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя.

Твердження позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 про належність їй 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з перебуванням на її утримання неповнолітньої дитини, суд не бере до уваги, оскільки суду не надано письмових доказів на підтвердження проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з матір`ю ОСОБА_2 , не надані докази про витрати, які несе ОСОБА_2 у зв`язку з вихованням та утриманням дитини, не надані суду докази звернення ОСОБА_2 до суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини чи про визначення проживання дитини з матір`ю, інші письмові докази, які б свідчили про несення ОСОБА_2 додаткових витрат чи обставин про необхідність отримання додаткових коштів на утримання дитини.

Отже, за наявності обставин, передбачених частинами 2,3 ст. 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, у суду відсутні письмові докази про проживання з ОСОБА_2 неповнолітньої дитини, та докази того, що з ОСОБА_1 стягуються аліменти та були виконанні дії з боку матері дитини для їх отримання, чи докази про ухилення від участі в утриманні дитини ОСОБА_1 , тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , та вважає за необхідне, визнати квартиру спільною сумісною власністю та розподілити її між подружжям у рівних частках по Ѕ кожному.

Щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: холодильник LG вартістю 20 000 грн.; посудомийна машина вартістю 13 000 грн.; СВУ LG вартістю 2200 грн.; СВУ Zelmer вартістю 1100 грн.; мультиварка Ramona вартістю 1300 грн.; м`ясорубка Zelmer вартістю 1400 грн.; кондиціонер Sumsung вартістю 20000 грн.; кондиціонер НС вартістю 11000 грн.; телевізор Sumsung 40 вартістю 15000 грн.; телевізор Sumsung 32 вартістю 12000 грн.; пилосос Zoi вартістю 1800 грн.; інструменти вартістю 10000 грн.; кухня вартістю 40000 грн.; вітальня вартістю 10000 грн.; передпокій вартістю 14000 грн.; шкаф - купе вартістю 14000 грн.; кухонний стіл вартістю 6000 грн.; кухонний куточок вартістю 6000 грн.; диван вартістю 15000 грн.; м`який куточок вартістю 27000 грн., суд зазначає, що на підтвердження наявності відповідних речей, меблів, техніки та вартості зазначених предметів, суду не надано жодного письмового доказу, таких як квитанції, платіжних доручень.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 зазначено про наявність у нього кредитних зобов`язань, які були укладені для придбання меблів та побутової техніки, однак таких письмових доказів до суду не надано, тому суд відмовляє у задоволенні позовної заяви про розподіл зазначених меблів та побутової техніки.

Оскільки жодними належними та допустимими доказами вищезазначене не підтверджується, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд доходить висновку про неможливість поділу означених речей у зв`язку із недоведеністю наявності спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 компенсації вартості частки ОСОБА_1 у спільному сумісному майні в розмірі 1 778 800, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 71 СК України визначено, що у випадку присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно визначено обов`язкову згоду одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У зв`язку з цим спірне майно підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних ідеальних частках (без реального поділу), залишаючись у їхній спільній частковій власності, оскільки сторони не вчинили дій, передбачених законом щодо припинення права власності одного з подружжя, що відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

У пунктах 22, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Доводи позивача за первісним позовом щодо стягнення грошової компенсації належної частки у спільному майні подружжя у розмірі 1 778 800,00 грн. є безпідставними, оскільки спірні об`єкти, які є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, можуть бути поділеними, та ОСОБА_2 не надавала згоди на виплату грошової компенсації, а позивачем за первісним позовом не виконано умов, встановлених нормами закону щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, враховуючи, що судом вирішено питання про поділ спільного нерухомого майна подружжя, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь компенсації.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 73 СК України встановлено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України при вирішенні спору, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи вищезазначене, суд частково задовольняє позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та частково задовольняє позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання права власності.

А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2102 грн. 00 коп.

Тобто, за подання первісної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 10510,00 грн. (ціна позову: 2 080 000,00 грн. + 572 000,00 грн. +240 800,00 = 2 892 800,00 грн.)

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у відношенні 1/3 частини задоволених вимог) в сумі 3 503,34 грн.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270 грн. 00 коп.

Тобто, за подання зустрічної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 11350, 00 грн. (ціна позову: 2 794 364.54 грн.)

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (у відношенні Ѕ частини задоволених вимог) в сумі 5 675,00 грн.

У зв`язку з перерахунком та пропорційності сплати судового збору сторонами, суд вважає за необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2171,66 грн. (5675,00 грн. - 3503,34 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 55, 56, 57, 65, 69,70, 104, 105, 112 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 141, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, - задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог за первісною позовною заявою.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог за зустрічною позовною заявою.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , судовий збір у розмірі 2171 (дві тисячі сто сімдесят одна) грн. 66 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: А.Я. Волчко