БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/2871/22, cправа № 361/2737/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2022 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Степанюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати виконавчий напис № 8516 від 14 липня 2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. щодо стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «ПриватБанк») суми заборгованості у розмірі 116 718 грн. 28 коп., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування вимог зазначається, що 14 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі № 8516 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ

«КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2007 року на загальну суму 116 718 грн. 28 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 248 грн. 80 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 74 473 грн. 83 коп., заборгованості по комісії у розмірі 855 грн. 12 коп., заборгованості за пенею у розмірі 30 106 грн. 33 коп., заборгованості за штрафами (фіксована частина) у розмірі 500 грн.

00 коп., заборгованості за штрафами (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 5 534 грн. 20 коп., а також витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 1 800 грн. 00 коп. Стягнення проведено за період з 22 лютого 2007 року по 15 червня 2017 року.

Про існування вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо 29 червня

2022 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження

Оспорюваний виконавчий напис є незаконним і таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не дотримався вимог, визначених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 та не переконався у безспірності заборгованості за кредитним договором.

Крім того, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

21 жовтня 2013 року у справі № 361/7119/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2007 року у сумі 40 452 грн. 78 коп. Вчинення виконавчого напису на тому ж самому договорі та тієї ж самої заборгованості, за яким є судовий спір та є рішення суду, що набрало законної сили, є порушенням статті 5 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1.3 глави 16 розділу

ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 30 листопада 2022 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд даної справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач АТ «КБ «ПриватБанк» у судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та Броварський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 22 листопада

2022 року від Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшло клопотання про розгляд даної справи без участі представника відділу.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України

(далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи 14 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 8516 про стягнення заборгованості на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 не сплачену в строк за кредитним договором № К3ХRRX050501111 від

22 лютого 2007 року. Строк, за який провадиться стягнення становить 3 766 днів, а саме з

22 лютого 2007 року по 15 червня 2017 року, сума, що підлягає стягненню складає

116 718 грн. 28 коп. з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 5 248 грн. 80 коп., заборгованості за відсотками 74 473 грн. 83 коп., заборгованості з комісії 855 грн. 12 коп., заборгованості з пені 30 106 грн. 33 коп., заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 5 534 грн. 20 коп.

Постановою державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бендиком Д.М. від 10 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання з виконання виконавчого напису № 8516, виданого 14 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 118 518 грн. 28 коп.

Постановою заступника начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 12 січня 2021 року накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису № 8516 від 14 липня 2017 року вбачається, що заборгованість з ОСОБА_1 стягується за кредитним договором

№ К3ХRRX050501111 від 22 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, Законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від

22 лютого 2012 року №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від

29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від

26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування пункту 1 т а пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Так, виконавчий напис від 14 липня 2017 року вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. При розгляді даної справи судом не здобуто доказів, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису був посвідчений нотаріально, а тому у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Швеця Р.О. були відсутні правові підстави для прийняття у товариства документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 ухвалила постанову в якій зазначено, що подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

При розгляді даної справи судом досліджено матеріали цивільної справи

№ 361/7119/13-ц (провадження № 2/361/2588/13).

Так, з матеріалів вказаної справи встановлено, що 02 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір

№ К3ХRRX050501111, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 5 278 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до заяви позичальника, що міститься у матеріалах цивільної справи

№ 361/7119/13-ц грошові кошти надані позичальнику строком на 12 місяців з 22 лютого

2007 року по 22 лютого 2008 року включно.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року, що набрало законної сили 01 листопада 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 02 лютого

2007 року у розмірі 40 452 грн. 78 коп., а також судовий збір у розмірі 404 грн. 00 коп.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що стягнута заборгованість складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5 278 грн. 80 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 25 435 грн. 60 коп., заборгованості по комісії 855 грн. 12 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань 5 278 грн. 80 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 3 104 грн. 46 коп.

Зазначені обставини, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи.

Заборгованість, що стягується з позивача за оскаржуваним виконавчим написом визначена за період з 22 лютого 2007 року по 15 червня 2017 року та складається зокрема з заборгованості за тілом кредиту 5 248 грн. 80 коп., заборгованості за відсотками

74 473 грн. 83 коп., заборгованості з комісії 855 грн. 12 коп., заборгованості з пені 30 106 грн. 33 коп., заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 5 534 грн. 20 коп.

Отже, вчинення оскаржуваного виконавчого напису призводить до подвійного стягнення заборгованості з позивача, а також доводить відсутність факту безспірності вимог банку.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті

1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу вищевикладених норм, суд дійшов висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від

28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження - № 14-10 цс 18).

Оскаржуваний виконавчий напис вчинено 14 липня 2017 року, тобто з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та по сплину дев`яти років з моменту виникнення права вимоги. При розгляді даної справи по суті судом не здобуто доказів, що договір від 22 лютого 2007 року був пролонгований.

Отже, нотаріус не перевірив додержання строків на звернення стягувача із заявою про вчинення виконавчого напису, не з`ясував, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, не надав цим обставинам відповідної оцінки, не дотримався строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, та не встановив, чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу.

Враховуючи, що виконавчий напис приватного нотаріуса вчинений у порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2022 року між адвокатом Березка Р.М. та Олійніченко О.С. укладено договір про надання правової допомоги № 27/06-22.

04 липня 2022 року між сторонами вказаного договору про надання правової допомоги підписано акт виконаних робіт до договору, за яким вартість послуг виконавця за цим актом складає 1 950 грн. 00 коп.

Відповідно до квитанції від 30 червня 2022 року позивачем на рахунок ОСОБА_2 сплачено грошові кошти у розмірі 1 950 грн. 00 коп.

Суд вважає, що заявлені та понесені витрати на правову допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. З огляду на викладене, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача такою підлягає судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. за подачу позовної заяви.

Керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 14 липня 2017 року за реєстраційним номером 8516таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто два) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин