Постанова

Іменем України

06 липня 2022 року

м. Київ

справа № 303/4941/17

провадження № 61-14104св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Котубей І. І., від 09 листопада

2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Мацунич М. В., Фазикош Г. В., Кондора Р. Ю., від 28 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона успадкувала квартиру АДРЕСА_1 , проте свідоцтва про право на спадщину не отримувала. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року у справі № 303/4660/16 право власності на вказану квартиру було визнано за ОСОБА_4 , а в подальшому квартира була продана ОСОБА_2 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 22 травня 2017 року у справі № 303/4660/16 ухвалене в цій справі заочне рішення скасовано, а ухвалою від 31 травня 2017 року прийнято відмову ОСОБА_4 від позову, провадження у справі закрито.

24 липня 2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру та за нею зареєстровано відповідне право власності. Однак квартира продовжує перебувати у незаконному користуванні ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою

АДРЕСА_1 шляхом примусового витребування квартири та ключів від неї із незаконного володіння ОСОБА_2 з одночасним його виселенням з даної квартири та вселенням законного її власника ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_3

12 лютого 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , подала заяву, в якій, остаточно сформулювавши позовні вимоги, просила суд усунути їй перешкоду в користуванні спірною квартирою шляхом примусового виселення ОСОБА_2 .

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом примусового витребування квартири та ключів від неї із незаконного володіння ОСОБА_2 з одночасним його виселенням з даної квартири та вселенням законного її власника ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 на праві власності належить спірна квартира, однак ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник П. П., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 серпня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник П. П. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 липня

2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано її матеріали із міськрайонного суду та зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року в частині виселення ОСОБА_2 .

У жовтні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, вважаючи, що справу розглянуто за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Стверджує, що відповідач не отримував судових повісток та не знав про розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Постанова Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 303/7023/17, якою витребувано спірну квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , є невиконаною та оскаржується у касаційному порядку.

ОСОБА_1 не зареєструвала право власності на спірну квартиру на підставі постанови суду у справі № 303/7023/17, не набула права на пред`явлення позову про виселення, а крім того не надала доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні спірним майном.

Крім того, звертає увагу на неможливість повторного витребування майна та вселення представника позивача. Вважає, що позивачем заявлено чотири вимоги, які не оплачені судовим збором.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, які за своїм змістом є відзивом, проте не можуть бути враховані касаційним судом, як такі, що подані із пропуском строку встановленого ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2021 року за відсутності відомостей про наявність підстав для його продовження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 вересня 2016 року у справі № 303/4660/16 за позовом

ОСОБА_4 до Мукачівської міської ради, - за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 22 травня 2017 року у справі № 303/4660/16 заочне рішення

від 29 вересня 2016 року скасоване.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 31 травня 2017 року у справі № 303/4660/16 прийнято відмову

ОСОБА_4 від позову та провадження у справі закрито.

24 липня 2017 року ОСОБА_1 видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , та зареєстроване право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 303/7023/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Л. В., - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 01 березня 2017 року між ОСОБА_7 , як представником

ОСОБА_4 , і ОСОБА_2 та витребувано вказану квартиру на користь ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У розглядуваній справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , із володіння якого зазначена квартира була витребувана, створює позивачу перешкоди у користуванні нею, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для судового захисту прав позивача, шляхом усунення перешкод в користуванні житлом.

При цьому згідно судового рішення, яке набрало законної сили у справі

№ 303/7023/17 квартира вибула із володіння ОСОБА_1 поза її волею. ОСОБА_2 придбав квартиру за договором від 01 березня 2017 року, а вже 29 березня 2017 року було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000727 щодо самоуправства, яке 11 квітня 2017 року перекваліфіковане на статтю 190 КК України щодо незаконного заволодіння квартирою.

Доводів про те, що спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_2 , касаційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що втручання у право

ОСОБА_2 на житло відповідає вимогам закону та є необхідним для захисту прав законного власника квартири.

Посилання касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримував судових повісток та не знав про розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Так, із матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції зі справою ознайомлювався представник ОСОБА_2 - адвокат Мельник П. П., який у подальшому звертався до суду з клопотаннями та неодноразово брав участь у судових засіданнях.

Крім того, ОСОБА_2 та його представник Мельник П. П. були повідомлені про судове засідання 09 листопада 2020 року в суді першої інстанції, в якому було ухвалено оскаржене рішення, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 154-155).

Апеляційний суд призначив розгляд справи на 19 травня 2021 року, проте, у зв`язку з відсутністю підтвердження повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, відклав розгляд справи на 28 липня 2021 року і повторно направив відповідачу та його представнику судові повістки.

У матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 239), згідно з яким 01 червня 2021 року ОСОБА_2 отримав судову повістку про розгляд справи 28 липня

2021 року, однак в судове засідання не з`явився.

При цьому ОСОБА_2 і його представник вочевидь були обізнані про перебування на розгляді апеляційного суду, поданої ними у лютому

2021 року, апеляційної скарги.

Посилання заявника на те, що постанова Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 303/7023/17, якою витребувано спірну квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , не виконана та оскаржена в касаційному порядку, на правильність висновків судів попередніх інстанцій не впливають, оскільки постанова апеляційного суду у справі № 303/7023/17 набрала законної сили та відомості про її скасування відсутні.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі

№ 303/7023/17 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Закарпатського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року.

Аргументи заявника про несплату судового збору за подання позовної заяви спростовані наявною у справі квитанцією № від 30 серпня

2017 року, згідно з якою представник позивача - ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 673,60 грн. При цьому, згідно заяви від 12 лютого 2018 року про зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 була заявлена одна вимога немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення ОСОБА_2 , яка судовим збором оплачена.

Разом із тим згідно висновків Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18, прийнятій після подання касаційної скарги ОСОБА_2 , у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, усунув ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 перешкоди в користуванні квартирою

АДРЕСА_1 шляхом примусового витребування квартири та ключів від неї із незаконного володіння ОСОБА_2 з одночасним його виселенням з даної квартири та вселенням законного її власника ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 .

Проте ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Попович В. І., остаточно сформулювавши свої позовні вимоги у заяві від 12 лютого

2018 року просила суд лише усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 .

Згідно протоколу судового засідання від 12 лютого 2018 року інший представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 погодився із вказаною заявою адвоката Поповича В. І. про зменшення позовних вимог.

За таких обставин, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житлом, суд першої інстанції вийшов за межі остаточно сформульованих ОСОБА_1 позовних вимог та не в повній мірі дотримався принципу диспозитивності цивільного судочинства, на що апеляційний суд уваги не звернув.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, зміну оскаржених судових рішень з урахуванням мотивів викладених у цій постанові та викладення резолютивної частини рішення суду у відповідності до позовних вимог ОСОБА_1 , сформульованих у заяві від 12 лютого 2018 року.

Виконання рішення суду першої інстанції, яке було зупинене до закінчення перегляду справи в касаційному порядку, необхідно поновити з урахуванням змін, внесених цією постановою Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович, задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 липня 2021 року змінити з урахуванням цієї постанови Верховного Суду, виклавши другий абзац резолютивної частини заочного рішення суду в наступній редакції:

«Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_2 ».

Поновити виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2020 року з урахуванням змін, внесених цією постановою Верховного Суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович