465/3355/21
2/465/1030/22
У Х В А Л А

судового засідання

14.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.

при секретарі судових засідань Старух Ю.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4

при розгляді у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Львові цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи П`ята Львівська державна нотаріальна контора, Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи П`ята Львівська державна нотаріальна контора, Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову. Заяву мотивовано тим, що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_5 , проте поза власною волею, внаслідок незаконних дій відповідачів, втратив право на майно. При цьому, спадкове майно неодноразово було об`єктом різних правочинів, декілька разів відчужувалось та змінювало власників. З огляду на вказане, на думку представника позивача, існують реальні побоювання, що спірна квартира, право на частку в якій має позивач, знову буде відчужена, що може суттєво утруднити виконання рішення суду в цій справі. У звязку з цим заявник просить заборонити відповідача ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії стосовно квартири АДРЕСА_1 , а саме: відчужувати, укладати договори оренди, житлового найму та інші правочини, які можуть призвести до виникнення прав на квартиру у третіх осіб, в тому числі реєструвати за місцем проживання інших осіб у квартирі.

Представники відповідачів та третьої особи - П`ятої Львівської державної нотаріальної контори щодо задоволення поданої заяви заперечили у зв`язку із недоведеністю обставин, які вказують на те, що існує реальна загроза відчуження спірного майна.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про наявність підстав для відмови у забезпеченні позову.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в пунктах 4, 5 згаданої вище Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційний ризик відчуження спірного майна відповідачем або вчинення перешкод позивачу щодо користування ним без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження його доказами згідно зі статтею 81 ЦПК не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідачів спрямовані на відчуженняспірного нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, зокрема відсутність будь-яких належних та допустимих доказів вчинення відповідачами дій із спірним майном та потенційно невелику частку у праві власності на спірну квартиру, на яку позивач доводить свої права (1/18), суд дійшов висновку про відсутність на даний час правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою про забезпечення позову в майбутньому в будь-який час протягом розгляду справи в суді в разі виникнення обставин, які свідчитимуть про реальну загрозу вчинення відповідачами дій із спірним майном, спрямованих на утруднення виконання в майбутньому рішення суду.

Оцінивши вказані представником позивача доводи у його заяві про забезпечення позову, судом не встановлено будь-якого можливого утрудненого виконання в майбутньому рішення суду ухваленого в межах позовних вимог позивача. Так, посилання позивача на те, що можливі недобросовісні дії з боку відповідача можуть утруднити або зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду є виключно його припущенням, яке не підтверджене будь-якими доказами.

Таким чином, суд, перевіривши та оцінивши подані представником позивача докази та врахувавши доводи його заяви про забезпечення позову, а також характер спірних правовідносин, дійшов висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.153, 175 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 адвоката Козія Тараса Васильовича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.12.2022 року.

Суддя Величко О.В.