Провадження №4-с/369/37/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Житар А.А.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва цивільну справу за скаргоюОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Вишневий ВДВС у Бучанському районі, Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження неправомірною та її скасування, у якій просив суд:

-визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67139918 від 18.10.2021, винесену головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Юлією Олександрівною з виконання виконавчого листа № 369/9560/20, виданого 08.10.2021 Києво - Святошинським районним судом Київської області.

-поновити строк для подання скарги на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 67139918 від 18.10.2021, винесену головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Юлією Олександрівною з виконання виконавчого листа № 369/9560/20, виданого 08.10.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Скаргу обґрунтовує тим, що 29.03.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі №369/9560/20 було прийняте рішення, яким позовні вимоги позивачки ОСОБА_3 до нього, як відповідача задоволені частково.

Стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2020. Зазначене рішення набуло законної сили 20.09.2021.

18.10.2021 Головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Юлією Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67139918 з виконання виконавчого листа № 369/9560/20, виданого 08.10.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Вважає, що дії державного виконавця щодо винесення зазначеної оскаржуваної постанови з урахуванням відсутності підстав для її винесення - є неправомірними та тягнуть за собою скасування даної постанови з наступних підстав.

Як вбачається з виконавчого листа та заяви представника стягувача про примусове виконання рішення, адресою стягувача (позивачки) зазначена наступна: АДРЕСА_1 , яка не відповідає її дійсному місцю реєстрації, зазначеному в поданій нею позовній заяві та паспорті громадянина України: АДРЕСА_2 , який, зокрема має штамп про реєстрацію на території Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_3 .

В оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження № 67139918 адреса стягувача (позивачки) зазначена та ж сама: АДРЕСА_1 .

Проте це є незаконним, оскільки, згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993, вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України забороняється.

Записи і відмітки у паспорти здійснюються виключно паспортною службою України.

Відповідно, органи інших держав, тим більш Росії, не мають жодних повноважень для внесення будь-яких записів, змін, тощо до паспорту громадянина України. При внесенні цих змін та записів даний паспорт вважається недійсним, що свідчить про те, що особу позивача ОСОБА_3 належним чином не встановлено, що унеможливлює здійснення останньою будь- яких юридичних дій, зокрема укладання договорів, тощо.

Більш того, вищевказана адреса: АДРЕСА_1 , зазначена в ордері № 879015 адвоката Дейнегіна С.М. - представника стягувача (позивачки), який є в матеріалах виконавчого провадження.

Як вбачається з виконавчого листа та заяви представника стягувача про примусове виконання рішення, адресою стягувача (позивачки) зазначена наступна: АДРЕСА_1 , яка не відповідає її дійсному місцю реєстрації, зазначеному в поданій нею позовній заяві та паспорті громадянина України: АДРЕСА_2 , який, зокрема має штамп про реєстрацію на території Російській Федерації за адресою: АДРЕСА_3 .

В оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження № 67139918 адреса стягувача (позивачки) зазначена та ж сама: АДРЕСА_1 .

Проте це є незаконним, оскільки, згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993, вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України забороняється.

Записи і відмітки у паспорти здійснюються виключно паспортною службою України.

Відповідно, органи інших держав, тим більш Росії, не мають жодних повноважень для внесення будь-яких записів, змін, тощо до паспорту громадянина України. При внесенні цих змін та записів даний паспорт вважається недійсним, що свідчить про те, що особу позивача ОСОБА_3 належним чином не встановлено, що унеможливлює здійснення останньою будь- яких юридичних дій, зокрема укладання договорів, тощо.

Більш того, вищевказана адреса: АДРЕСА_1 , зазначена в ордері № 879015 адвоката Дейнегіна С.М. - представника стягувача (позивачки), який є в матеріалах виконавчого провадження, є адресою адвокатського бюро «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна».

Таким чином, адреса місця проживання та перебування стягувача, зазначена в заяві її представника про примусове виконання рішення та у виконавчому листі - не є дійсною та не відповідає рішенню суду про стягнення аліментів, так як під час ухвалення рішення суд, визначаючи місце реєстрації громадянки України ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , виходив із положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», пункт 10 частини 1 статті 3 якого гласить, що реєстрація це внесення інформації до документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування, а пункт 8 частини 1 статті 3 якого гласить, що документ, до якого вносяться відомості про місце проживання - паспорт громадянина України.

Крім цього, заявник зазначає, що ним до Києво - Святошинського суду була подана заява про розгляд справи за нововиявленими обставинами, у зв`язку з отриманням доказів, що стягувач (позивачка) має громадянство та місце мешкання на території Російської Федерації, які вона та її представник ухилилась надати суду першої інстанції, що мало наслідком порушення юрисдикції розгляду справи.

Заявник вважає, що в даному випадку, у зв`язку з недійсністю зазначення у виконавчому листі місця мешкання стягувана, наявністю фактів мешкання останньої на території Російської Федерації, порушуються мої права боржника, передбачені положеннями статті 186 Сімейного Кодексу України щодо контролю за цільовим витрачанням аліментів, які покладаються на органи опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів (враховуючи, що дійсна адреса місця перебування/мешкання стягувана - не визначена, а на території Російській Федерації виконати вищевказані вимоги статті на підставі виданого виконавчого листа є неможливим).

З огляду на викладене, державний виконавець, грубо порушуючи вимоги п. 6 ч. 4 ст. 4 Законом України «Про виконавче провадження» не повернув виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання, як такий що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 цього Закону.

Крім того, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа за заявою стягувала про примусове виконання судового рішення. Заява про примусове виконання судового рішення подається до органу державної виконавчої служби у письмовій формі разом із оригіналом виконавчого листа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості серед іншого: адреса місця проживання чи перебування стягувана; номер телефону стягувана; спосіб перерахування стягнутих аліментних сум; реквізити рахунку, відкритого у банку для отримання аліментних сум.

До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувана, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 Розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Повноваження адвоката як представника у виконавчому провадженні посвідчуються ордером або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.

В свою чергу адвокат Дейнегін С.М., порушуючи вимоги положень ст. ст. 16, 26 Закону України «Про виконавче провадження»; ч. 10 Розділу II та ч. 1 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в заяві про примусове виконання рішення зазначив як стягувача, якого він нібито представляє, громадянку Російської Федерації ОСОБА_3 , особа якої посвідчується паспортом громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданого 27.04.2017 із адресами місця проживання чи перебування стягувача або у Російській Федерації, або у робочому кабінеті адвокатського бюро «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна», не вказав номер телефону стягувача, зазначив реквізити рахунку для отримання аліментних сум у банку - нерезиденту, розташованому у Російській Федерації.

До заяви про примусове виконання рішення адвокат Дейнегін С.М. додав копію договору про надання правової допомоги № 922 від 03.07.2020 з додатковою угодою № 1 від 03.07.2021, який був укладений із громадянкою України ОСОБА_3 , особа якої посвідчується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Ленінським РВ УМВС України в Луганській області із адресою місця проживання (перебування): АДРЕСА_4 (далі - паспорт громадянина України). Саме за цим договором про надання правової допомоги № 922 від 03.07.2020 адвокат Дейнегін С.М. представляв позивача - громадянку України під час розгляду Києво - Святошинським районним судом Київської області справи № 369/9560/20 про стягнення аліментів.

Однак, адвокат Дейнегін С.М., не наділений правом представляти іноземну громадянку у виконавчому провадженні № 67139918 де сторонами виступають виключно громадяни України з наступних причин.

Під час розгляду Києво - Святошинським районним судом Київської області справи № 369/9560/20 про стягнення аліментів позивачем виступала громадянка України ОСОБА_3 , особа якої посвідчується паспортом громадянина України із адресою місця проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

На підставі рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2021 по справі № 369/9560/20 про стягнення аліментів виникли аліментні зобов`язання боржника - ОСОБА_1 перед стягувачем - громадянкою України ОСОБА_3 , особа якої посвідчується паспортом громадянина України із адресою місця проживання (перебування): АДРЕСА_4 про що зазначено у судовому рішенні.

Повноважень представляти іноземну громадянку у виконавчому провадженні №67139918 адвокат Дейнегін С.М. не надав - відсутній відповідний договір, обов`язковість наявності у виконавчому проваджені якого передбачена ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 Розділом II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження, з причин подання заяви про примусове виконання рішення неналежною особою.

Правовідносини із іноземними громадянами по справах про стягнення аліментів та подальшого виконання аліментних зобов`язань регулюються зовсім іншими нормативно - правовими документами (відмінними від Сімейного кодексу України, Цивільно - процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження») та в інший спосіб, передбачений ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, що була ратифікована Україною 10.11.1994, Законом України «Про міжнародне приватне право», тощо.

Відомості про вихід з громадянства України ОСОБА_3 (указ Президента України), відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про громадянство України», відсутні. Тобто остання не позбавлена можливості користуватися усіма правами та нести всі обов`язки громадянина України.

В свою чергу державний виконавець, грубо порушуючи вимоги положень ст. ст. 16, 26 Закону України «Про виконавче провадження»; ч. 10 Розділу II та ч. 1 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5: прийняв заяву про примусове виконання рішення, нехтуючи перевіркою достовірності (відповідності) вказаного у заяві місця проживання чи перебування стягувача у робочому кабінеті адвокатського бюро «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна» за адресою: АДРЕСА_5 при наявній інформації про місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відкрив виконавче провадження за заявою адвоката Дейнегіна С.М., який не надав обов`язковий документ, що підтверджує його повноваження представляти стягувача - іноземну громадянку ОСОБА_3 , відомості щодо якої зазначено у заяві;

У зв`язку з цим, вважаю, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження № 67139918 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Щодо поновлення строку для звернення зі скаргою, просив суд прийняти до уваги наступне.

28.10.2021 він, як сторона виконавчого провадження, скористався правом, передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», та ознайомився з матеріалами зазначеного виконавчого провадження, про що у виконавчому провадженні зроблено відмітку із зазначенням дати ознайомлення та моїм підписом відповідно до п. 3 ч. 11 Розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

05.11.2021, в межах строку передбаченого пунктом а) частини 1 ст. 449 ЦПК України, ним була підготовлена та скерована до Києво-Святошинського районного суду Київської області скарга на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

21.11.2021 з Єдиного реєстру судових рішень йому стало відомо про наявність ухвали судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. у справі № 369/15534/21 (провадження № 4-с/З69/162/21) від 11.11.2021, якою, на підставі положень ч. 4 ст. 183 ЦПК України, скаргу боржника ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження - повернуто без розгляду скаржнику, як подану без додержання вимог частини другої цієї статті, а саме без додання доказів надіслання копії скарги іншим учасникам справи.

Також суддею зазначено, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Поштове відправлення із зазначеною ухвалою станом на час підготовки цієї повторної скарги не надходило та відповідно отримано (вручене) не було. Після ознайомлення із текстом вказаної ухвали, я у максимально короткий термін усунув обставини, що стали підставою для повернення первинної скарги.

Таким чином, просив визнати поважними причини пропуску строку для подання скарги та поновити його.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_2 у судовому засіданні скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні.

Представник заінтересованої особи Вишневого ВДВС у Бучанському районі, Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про нього належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши подану скаргу, матеріали виконавчого провадження №67139918, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На виконанні у Вишневому ВДВС Бучанського району, Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають матеріали виконавчого провадження №67139918 від 18.10.2021.

18.10.2021 Головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Юлією Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67139918 з виконання виконавчого листа № 369/9560/20, виданого 08.10.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, підставою для відкриття виконавчого провадження стало те, що виконавчий документ відповідав нормам Закону України «Про виконавче провадження», а підстав для його повернення без прийняття до виконання у приватного виконавця не було, керуючись ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», в день надходження заяви від стягувача, приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання листа №369/16370/21, про що винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 жовтня 2021 року.

Боржник просить визнати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження неправомірною та скасувати її, останній мотивує свою скаргу виключно тим, що державним виконавцем при винесенні постанови не було дотримано вимоги п. 3. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог скарга, та заперечень на неї, суд приймає до уваги те, що за змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права та обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У відповідності до ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги до виконавчого документа. У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

З наявної ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.08.2022 року у справі №369/9560/20 вбачається, що виконавчий лист від 08 жовтня 2021 року містить необхідні реквізити, встановлені законом.

Слід зазначити, що наведені скаржником в обґрунтування своїх вимог підстави в своїй сукупності не свідчать про наявність достатніх обставин для визнання неправомірними дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, та інших постанов, винесених з метою належного виконання ухвали суду, оскільки, в ході розгляду справи судом було встановлено, що державним виконавцем Стебловською Юлією Олександрівною, на підставі поданих стягувачем документів було правомірно відкрито виконавче провадження.

На думку суду, наведені вище обставини свідчать про те, що під час прийняття державним виконавцем виконавчого документу для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, остання, дотримувалась вимог Закону України "Про виконавче провадження», на який посилається скаржник в своїй скарзі, а тому дії, останньої, щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, пов`язані із примусовим виконанням судового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що боржник, при зверненні до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на дії та рішення приватного виконавця та в ході розгляду цієї скарги не довів наявності порушення своїх прав рішеннями та діями державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обставини неправомірності дій та рішень державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та примусового виконання ухвали суду, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, стороною скаржника не доведено достатніми доказами порушення його прав, а відтак суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений заявником з поважних причин строк для подання скарги слід поновити, оскільки про порушення своїх прав заявник дізнався 21 листопада 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-77, 89, 258-261, 352, 353, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скаргиОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 , заінтересована особа: Вишневий ВДВС у Бучанському районі, Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 02 серпня 2022 року.

Суддя Т.В. Дубас