ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4314/20
Провадження № 2/362/292/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Берковської Д. С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні м. Василькові Київської області цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності.

В обгрунтування позову зазначала, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02.10.2004 року та від 02.11.2005 року їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожному з них належить по 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 677 кв. м, в т. ч. лишки пл.77 кв. м, згідно з даними техпаспорту.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні будинком, господарськими будівлями, позов задоволено. Виділено позивачу в натурі частину приміщення 1-4 пл. 9,2 кв. м, приміщення 1-5 пл. 9,1 кв. м., гараж «Д», що становить 37/100 будинку АДРЕСА_1 (далі будинок). Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в натурі приміщення 1-1 пл. 11,9 кв. м, 1-2 пл. 5,0 кв.м, сараї «Б», «В», «Г», погріб, що становить 63/100 зазначеного будинку. Зобов?язано ОСОБА_2 за власний кошт влаштувати дверний проріз у зовнішній стіні приміщення 1-5, замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6, влаштувати перегородку на площі приміщення 1-4 з виступом 1,06 м від осі до існуючої перегородки, добудувати приміщення кухні та тамбура до приміщення 1-5 з правої сторони будинку. Зобов?язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за власний кошт демонтувати піч та перегородку між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-2, 1-3 та 1-4 та влаштувати житлове приміщення в приміщенні 1-2. Визначено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку пл. 242,6 кв. м, в тому числі лишки пл. 42,6 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями по АДРЕСА_1 . Визначено в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 485,2 кв. м, в т. ч. лишки пл.85,2 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями в АДРЕСА_1 та ін.

Згідно з Оцінкою технічного стану одноповерхового жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 та Висновку Державного підприємства «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» від 26 квітня 2011 року: фізичний знос будівлі F= 65 …70% перевищує верхній граничний рівень, за межами якого здійснення будь-яких видів ремонтно-конструктивних робіт по технічним причинам та економічним міркуванням вважається недоцільним; враховуючи ветхість зазначеної будівлі, будь-яке втручання у зміну існуючої несущої конструктивної системи будівлі є недопустимим внаслідок можливості настання аварійної ситуації.

Таким чином, даний будинок є неподільним.

Разом з цим, спільне з відповідачем володіння та користування будинком є неможливе з огляду на погані відносини, що склалися між ними, вони не спілкуються, родинних зв?язків не підтримують. Крім того, відповідач у зазначеному будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, всі витрати на утримання будинку несе лише вона. За останні 8 років жодного разу не з?являвся. Вона та відповідач не в змозі самостійно врегулювати питання спільного володіння та користування спірним майном.

У зв?язку з чим, вважає, що доцільним є виплата відповідачу компенсації, за його частку в будинку та земельної ділянки, на якій вона розташована, оскільки спірна власність жодним чином ним не використовується.

При цьому, зазначала, що на її думку припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть жодної шкоди інтересам відповідача та його членам сім?ї, оскільки він разом з родиною постійно проживає за іншою адресою, а також володіє нерухомим майном і за 10 років жодного разу не з?являвся у спірному будинку.

Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований та проживає.

За частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до Висновку про вартість об?єкта оцінки, складеного ТОВ «Профі Екперт» будинок оцінується в 314 756,13 грн, 2/3 цього будинку становить 209 837,42 грн, таким чином 1/3 будинку, що належить відповідачу складає 104 918,71 грн.

Витрати на будинок за період, протягом якого частина будинку належить на праві власності відповідачу, а саме з 01.02.2010 р. по 30.04.2020 р. становлять 79 814,52 грн, що складаються: 62 518,46 грн оплата за природний газ та інші послуги газового господарства; 9 441,20 грн оплата за постачання електричної енергії; 2 950 грн встановлення металопластикових вікон; 4 904,86 грн утеплення будинку.

Отже, вважала, що сума відшкодування відповідачу за 1/3 частину будинку складає 78 313,87 грн, яка в подальшому буде нею внесена на визначений судом депозитний рахунок, оскільки відповідач свою частку майна не утримував, а 1/3 витрат на будинок і його утримання за вищевказаний період складає 26 604,84 грн, які повинен нести відповідач. вважає, що сума відшкодування за його частину будинку повинна бути зменшена з урахуванням даних витрат.

Також зазначала, що стосується земельної ділянки під будівлями, що належать відповідачу, то визначити її ринкову вартість можливості немає, оскільки оцінку об?єкта нерухомості можна зробити лише за заявою власника, а тому є необхідність в призначенні даної експертизи судом.

Посилаючись на викладені обставини, уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила:

- припинити право власності ОСОБА_2 на 37/100 будинку АДРЕСА_1 , а саме частину приміщення 1-4 пл. 9,2 кв. м, приміщення 1-5 пл. 9,1 кв. м, гараж «Д», стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за зазначену частку у спільному майні у сумі 109 918,71 грн;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 37/100 будинку АДРЕСА_1 , а саме частину приміщення 1-4 пл. 9,2 кв. м, приміщення 1-5 пл. 9,1 кв. м.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі (т. 2, а.с. 222).

Не погоджуючись з даним позовом, представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив, у якому зазначив, що на думку відповідача позов є необгрунтованим і не підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ст. 364 ЦК України компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Виходячи з положень ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності ОСОБА_2 припинилося з моменту набрання законної сили рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року про виділ частки майна в натурі, а відтак підстави для припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні відповідно до ст. 365 ЦК України відсутні. Разом з цим, положеннями ст. 365 ЦК України передбачено, що припинення права особи на частку у спільному майні здійснюється за рішенням суду за позовом співвласників, проте позивач ігноруючи право молодшої сестри ОСОБА_3 , яку позивач зазначила третьою особою, просить визнати право власності на частку ОСОБА_2 лише за нею. Доводи позивача про те, що майно є неподільним не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи про поділ спірного будинку в натурі суд досліджував та врахував позитивні висновки компетентних служб, про що зазначено в рішенні в справі №2-91/20010 від 11 лютого 2010 року. Що стосується Висновку Державного підприємства «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» від 26 квітня 2011 року, то він був зроблений з метою визначення можливості перебудови будинку, та він не є відповідним висновком судового експерта. Крім того, вказував, що припинення права власності ОСОБА_2 завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім?ї, оскільки спірне майно є цінним для відповідача як пам?ять про батьків, будинок розташований майже в центрі міста Василькова, має присадибну ділянку, яку б відповідач з радістю використовував би для вирощування городини, якщо б позивач не чинила йому перешкоди в користуванні, так як відповідач є самотнім пенсіонером та отримує невелику пенсію, має двох доньок, яким він може залишити спірне нерухоме майно у спадок. Також зазначав, що спільне володіння і користування майном дійсно є проблематичним, однак можливим з огляду на те, що належний відповідачу гараж має окремий вхід з вулиці, а до належної йому частини будинку згідно з рішенням суду про виділ частки майна в натурі передбачено влаштування окремого входу. Крім того, відповідач не згоден з наданою позивачем оцінкою майна, оскільки він складений для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, що значно відрізняється від ринкової вартості. Також оцінкою визначена вартість житлового будинку та його 1/3 частину, однак відповідачу виділено майно, що складає 37/100, що становить зовсім іншу суму. Також в ній не враховано вартості двох земельних ділянок, які перебувають у власності відповідача. Що стосується понесених позивачем витрат на утримання будинку, то зазначені витрати позивач не погоджувала з відповідачем, до будинку його не пускала. Позивач чинить перешкоди відповідачу у користуванні належним йому майно. До цього часу залишаються не виконаними як рішення про виділ частки майна в натурі (справа №2-91/20010) так і рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2012 року (справа №2-790/12), згідно з яким ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з виділених ОСОБА_2 приміщень та вселено ОСОБА_2 у ці приміщення, зобов?язано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 ключі від хвіртки на подвір?я та вхідних дверей будинку та від дверей до приміщення 1-2. При цьому, в порядку виконання рішень суду державними виконавцями неодноразово складалися акти, було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 382 КК України. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (т.3, а.с. 37-42).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 114-115).

12.08.2022 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій ОСОБА_2 просить розглядати справу за його відсутності, остаточне рішення суду надіслати за його адресою (т.3, а.с.169).

24.10.2022 року представник позивача ОСОБА_10 подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Також просила розглядати справу за відсутності позивача та його представника (т. 3, а.с. 175).

У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив відповідача, відповідь на відзив представника позивача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно не підлягає до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02.10.2004 року та від 02.11.2005 року, виданих державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованих у реєстрі за №№ 3352, 1-3380 належить кожному по 1/3 частині будинку АДРЕСА_1 (далі будинок) (т.2, а.с. 24-30).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року в справі № 2-91/20010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні будинком, господарськими будівлями та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку та сплату грошової компенсації, позов ОСОБА_2 задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_11 залишено без розгляду (т.2, а.с. 35-38).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд вирішив виділити ОСОБА_2 в натурі частину приміщення 1-4 пл. 9,2 кв. м, приміщення 1-5 пл. 9,1 кв. м., гараж «Д», що становить 37/100 будинку АДРЕСА_1 . Виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в натурі приміщення 1-1 пл. 11,9 кв. м, 1-2 пл. 5,0 кв. м, сараї «Б», «В», «Г», погріб, що становить 63/100 зазначеного будинку. Зобов?язати ОСОБА_2 за власний кошт влаштувати дверний проріз у зовнішній стіні приміщення 1-5, замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-5 та 1-6, влаштувати перегородку на площі приміщення 1-4 з виступом 1,06 м від осі до існуючої перегородки, добудувати приміщення кухні та тамбура до приміщення 1-5 з правої сторони будинку. Зобов?язати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за власний кошт демонтувати піч та перегородку між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-2, 1-3 та 1-4 та влаштувати житлове приміщення в приміщенні 1-2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках 5 639, 7 грн (по 2 819, 85 грн кожній) як компенсації за зменшення ідеальних часток. Зобов?язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні виділеними йому приміщеннями будинку. Визначити в користування ОСОБА_2 земельну ділянку пл. 242,6 кв. м, в тому числі лишки пл. 42,6 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями по АДРЕСА_1 . Визначити в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 485,2 кв. м, в т. ч. лишки пл. 85,2 кв. м в тимчасове користування та площу земельної ділянки під будівлями в АДРЕСА_1 . Проведено розподіл ділянок співвласників по лініям з визначенням точок, що розподіляють межі ділянок. Вирішено питання щодо судових витрат.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що суд виділив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в натурі частини приміщень будинку АДРЕСА_1 , які з урахуванням виконання останніми ремонтно-будівельних робіт зазначених у рішенні складають окремі квартири, при цьому суд врахував позитивні висновки компетентних служб (відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради, Васильківської санепідемстанції, Васильківської філії по експлуатації газового господарства, Васильківського районного відділу з питань надзвичайних ситуацій та дозвіл виконавчого комітету Васильківської міської ради) на переобладнання будинку з одноквартирного в двоквартирний. Також суд визначив порядок користування земельною ділянкою, зокрема, визначивши ОСОБА_2 відповідні частини земельної ділянки та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 частину земельної ділянки (з визначенням точок, що розподіляють межі ділянок). Крім того, суд зобов?язав ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні виділеними йому приміщеннями будинку.

Відповідно до копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їм на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині будинку кожній (т.2, а.с. 31-34).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2021 ОСОБА_2 є власником житлового приміщення 1-4 площею 9,2 кв. м; приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м., гаражу «Д» за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0143 га, кадастровий номер :04:042:0061 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначене майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (т.3, а.с. 16-18).

Відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки від 04.09.2012 року відповідачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0143 га, кадастровий номер :04:042:0061, розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0099 га, кадастровий номер :04:042:0062, розташована за цією ж адресою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (т.3, а.с. 126-129).

Згідно з Висновком - Оцінкою технічного стану одноповерхового жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого Державним підприємством «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» 26 квітня 2011 року, на замовлення ОСОБА_1 , фізичний знос будівлі F= 65 …70% перевищує верхній граничний рівень, за межами якого здійснення будь-яких видів ремонтно-реконструктивних робіт по технічним причинам та економічним міркуванням вважається недоцільним; враховуючи ветхість зазначеної будівлі, будь-яке втручання у зміну існуючої несущої конструктивної системи будівлі є недопустимим внаслідок можливості настання аварійної ситуації (т.2, а.с. 45-59).

Відповідно до Звіту про оцінку майна, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Екперт», на замовлення ОСОБА_3 , станом на 10.08.2020 року ринкова вартість об?єкта оцінки житлового будинку з господарськими -побутовими будівлями, загальною площею 60,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 складає, без ПДВ: 314 756, 13 грн; ринкова вартість 2/3 частин об?єкта оцінки складає, без ПДВ:209 837,42 грн (т. 2, а.с. 184-185).

Зі змісту вказаного Звіту, зокрема, Висновку про вартість об?єкта оцінки, який є невід?ємною його частиною вбачається, що мета оцінки та вид вартості, що визначався для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок 104 919, 00 грн - вартість частини у спільному майні в справі № 362/4314/20, що підтверджується квитанцією № N0D515246М від 24 лютого 2021 року (т.3, а.с. 93).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 Бугай ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про виселення відповідачів з належних йому на праві власності частин приміщень будинку, виділених рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року, вселення його в зазначені приміщення та усунення перешкод в користуванні майном.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2012 року в справі № 2-790/12 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Виселено відповідачів з частин приміщення 1-4 та 1-5 будинку та гаража за адресою: АДРЕСА_1 та вселено позивача у зазначені приміщення. Зобов?язано відповідачів передати позивачу ключі від хвіртки на подвір?я та вхідних дверей будинку, та від дверей до приміщення 1-2 на час проведення перепланування йому приміщень в окреме житло. Стягнуто з відповідачів на користь позивача 1000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати. В решті позову відмовлено (т. 3, а.с. 123-125).

Згідно з постановою прокурора Васильківської міжрайонної прокуратури від 07.09.2012 року ОСОБА_2 визнано потерпілим у кримінальній справі № 79-996 щодо ОСОБА_1 за фактом умисного невиконання рішення суду, за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 382 КК України (т.3, а.с. 52-53).

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України).

За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, які відповідає його частці у праві спільної часткової власності

Частиною 1 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Тобто, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності.

Такого ж самого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 червня 2021 року справа №311/2586/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Отже, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з визначених у пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України обставин, однак при цьому правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18).

Таким чином, аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15 та від 14 травня 2021 року у справі № 344/120/16-ц та Верховний Суд України у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Звернувшись до суду з позовом, позивач заявила позовні вимоги до відповідача про припинення права власності останнього на частку будинку у спільному майні з виплатою запропонованої йому грошової компенсації та визнання за нею права власності на дану частку будинку.

Як встановлено судом, спірний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок належить на праві спільної часткової власності позивачу та третій особі, по 1/3 частині будинку кожній.

Інша частина будинку - 37/100 будинку, зокрема, житлові приміщення 1-4 площею 9,2 кв. м; приміщення 1-5 площею 9,1 кв. м., гаражу «Д» належить на праві приватної власності відповідачу, що підтверджується Витягами та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2, а.с. 31-34, т.3, а.с. 16-18).

Право власності на вказані приміщення та гараж, відповідач набув у порядку виділення йому цього майна в натурі згідно з рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року в справі № 2-91/20010, яким передбачено влаштування окремого входу до приміщень відповідача, та відповідно проведено державну реєстрацію (т.2, а.с. 35-38).

Таким чином, внаслідок виділу в натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності відповідача на це майно припинилося.

Крім того, відповідачу належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0143 га, кадастровий номер :04:042:0061 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0099 га, кадастровий номер :04:042:0062 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки (т.3, а.с. 126-129).

Позивач у позові посилалась на те, що спірний будинок є неподільним.

На підтвердження своїх доводів позивач надала Висновок - Оцінку технічного стану одноповерхового жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що виготовлено Державним підприємством «Державний науково-дослідницький інститут будівельних конструкцій» 26 квітня 2011 року, на її замовлення, на який позивач посилалась як на підставу того, що спірний будинок є неподільним.

Однак, вказаний Висновок Оцінка не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, оскільки він не містить даних, що спірний будинок є неподільним. Крім того, даний Висновок Оцінка складений науковими співробітниками технічних наук, які не є експертами в розумінні ст. 106 ЦПК України та ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» (т.2, а.с. 45-59).

Крім того, позивач у позові як на підставу своїх позовних вимог посилалась на те, що спільне з відповідачем володіння та користування будинком є неможливе з огляду на погані відносини, що склалися між ними. Також, що відповідач у зазначеному будинку не проживає та має інше житло, в якому й проживає, за комунальні послуги не сплачує, та всі витрати на утримання будинку несе лише вона, що підтверджується доданими квитанціями.

Заперечуючи проти доводів позивача щодо неможливості володіння та користування спірним майном, відповідач зазначив, що спільне володіння і користування дійсно є проблематичним, оскільки позивач чинить йому перешкоди, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2012 року, однак є можливим з огляду на те, що належний йому гараж має окремий вхід з вулиці, а до належної йому частини будинку згідно з рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року про виділ частки майна в натурі передбачено влаштування окремого входу.

Чинення позивачем перешкод відповідачу в користуванні належних йому на праві власності приміщень будинку підтверджується встановленими судом обставинами в рішеннях Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2010 року та від 14 березня 2012 року, на які посилався відповідач (т.2, а.с. 35-38, т. 3, а.с. 123-125).

Посилання позивача на те, що відповідач у спірному будинку не проживає та має інше житло, комунальні послуги не сплачує, всі витрати на утримання будинку несе позивач, що підтверджується відповідними квитанціями не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути підставою для припинення права власності відповідача на належне йому майно та підлягають вирішенню в інший, передбачений законом, спосіб.

Що стосується грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, слід зазначити про наступне.

При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абзаці 3 пункту 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2019 року в справі № 296/6736/17.

На підтвердження дійсної вартості майна позивач надала Звіт про оцінку майна, складений товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Експерт» (далі Звіт) (т. 2, а.с. 184-185).

Відповідач не згоден з наданою позивачем оцінкою майна, зазначеною у Звіті, про що зазначив у відзиві.

При цьому, клопотання про призначення відповідної експертизи сторони не заявляли.

Разом з цим, при визначенні розміру грошової компенсації наданий позивачем Звіт не може бути прийняти до уваги, оскільки він не був виготовлений на замовлення позивача, мета оцінки майна та вид його вартості визначався для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов?язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, він не містить даних ринкової вартості належного позивачу майна, в тому числі даних ринкової вартості належних відповідачу на праві власності земельних ділянок (т. 2, а.с. 184-185).

Виходячи, зі встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, досліджених і оцінених кожен окремо та в їх сукупності, обставин справи, норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, відсутні.

У зв?язку з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок 104 919, 00 грн - вартість частини у спільному майні підлягають поверненню позивачу.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючисьстаттею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 364, 365 ЦК України, статтями 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності відмовити.

Повернути ОСОБА_1 104 919, 00 грн, що внесені нею на рахунок UА76 8201 7203 5525 9001 0000 18661, код отримувача **26268119, Банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, згідно з квитанцією №N0D515246М від 24 лютого 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко