Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої судді Гуденко О.А., за участю секретаря судового засідання Савенко Є.В.,

без участісторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення неправомірно знятих з карткового рахунку грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява про стягнення неправомірно знятих з карткового рахунку грошових коштів з подальшим поданням уточненої позовної заяви, в якій позивач остаточно просить стягнути з Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» неправомірно стягнуті з ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 11 000 грн. 20коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обгрунутвання позову посилається на те, що 02 листопада 2011 року між нею та Акціонерним Товариством «Банк Ренесанс Капітал» було укладено споживчий кредитний договір №0, відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 5378,00 грн. строком на 20 місяців із кінцевим терміном повернення 02.07.2013 року. Кредит вона сплатила встановлений строк, але копії кредитного договору та квитанції про сплату кредиту не залишилось у зв`язку з тривалим часом після сплати кредиту.

З часу отримання кредиту та його погашення вона не отримувала вимог від АТ «Банк Ренесанс Капітал» про наявність заборгованості за кредитом та необхідність її погашення.

З 01.12.2013 року вона працює у ТОВ «Фудком» касиром та 09.01.2014 року у зв`язку з тим що між ТОВ «Фудком» та Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» був укладений зарплатний проект, нею було відкрито розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у АТ «ПУМБ» для отримання заробітної плати та отримано платіжну картку. У подальшому, відповідно Постанови НБУ № 89 від 11.09.2017 року, розрахунковий рахунок було змінено на № НОМЕР_2 .

На теперішній час АТ «ПУМБ» надано їй платіжну картку VisaClassic № НОМЕР_3 для отримання заробітної плати та здійснення розрахунків.

При отриманні картки вона не надавала згоди банку про списання з цієї картки коштів в рахунок погашення будь якої заборгованості.

Починаючи з 09.01.2014 року та по теперішній час на вказаний розрахунковий рахунок ТОВ «Фудком» перераховувало їй заробітну плату та вона проводила розрахунки за допомогою платіжних карток, наданих їй АТ «ПУМБ».

16.03.2015 року відбулась реорганізація АТ «Перший Український Міжнародний Банк», в результаті якої останній став правонаступником всіх прав і зобов`язань АТ «Банк Ренесанс Капітал».

Починаючи з 16.03.2015 року та по теперішній час , вона не отримувала від АТ «ПУМБ» жодної вимоги про наявність заборгованості за споживчим кредитним договором №0 від 02.11.2011 року та необхідністю її погашення.

Проте, АТ «ПУМБ» маючи доступ до її карткового рахунку № НОМЕР_2 , без її згоди, в період з 29.08.2019 року по березень 2020 року неправомірно та безпідставно автоматично списав з її карткового рахунку кошти в сумі 11000,20 грн., а саме: 12.08.2019 року в сумі 12,86 грн.;10.09.2019 року в сумі 1942,29 грн.;09.10.2019 року в сумі 697,97 грн.;10.10.2019 року в сумі 2663,84 грн.;08.11.2019 року в сумі 697,97 грн.;09.11.2019 року в сумі 63,04 грн.;10.12.2019 року в сумі 17,29 грн.;11.12.2019 року в сумі 2243,72 грн.;10.01.2020 року в сумі 2366,00 грн.;11.02.2020 року в сумі 295,22 грн. що підтверджується виписками з її особового рахунку, наданого відділенням № 3 Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» від 11.12.2019 року та 03.09.2020 року.

12.09.2019 року вона звернулась до АТ «ПУМБ» з приводу роз`яснення у зв`язку з чим з мене, без її згоди, списуються грошові кошти. З відповді АТ «ПУМБ» № КНО-33/81037 від 07.10.2019 року стало відомо, що банк списує грошові кошти з її рахунку набито за непогашений споживчий кредитний договір № 0 від 02.11.2011 року, укладений з АТ «Банк Ренесанс Капітал». Між тим АТ «ПУМБ» не надано їй інформації , яка саме заборгованість існує за цим споживчим кредитним договором та за який саме час.

Вважає, що АТ «ПУМБ» пропущене строк стягнення з неї кредитної заборгованості та Відповідач безпідставно та неправомірно проводить списання коштів з її розрахункового рахунку чим порушує її права та інтереси, як споживача банківського продукту, оскільки протягом дії Договору про споживче кредитування та строку позивної давності не звертався до суду про стягнення з мене заборгованості за кредитом.

Пропустивши строк вимоги повернення кредиту Банк без її згоди проводив автоматичне списання заборгованості з її карткового рахунку , який взагалі не був предметом Договору про споживче кредитування.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Також просила стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати на правічну допомогу у розмірі 5250,00 грн., на підставі договору № 26/12 про надання правничої допомоги у справі про стягнення неправомірно знятих грошових коштів з карткового рахунку від 26.12.2019 року, укладеного з адвокатом Мілюченком А.Г. Згідно до вказаного договору та розрахунку винагороди (гонорару) адвоката за надання правничої допомоги витрати складаються з наступного: вивчення матеріалів та отримання консультації 750,00 грн.; підготовка позовної заяви та заяви про забезпечення позову, матеріалів до судового розгляду 2000,00 грн.; гонорар адвоката за представництво в суді першої інстанції 2500,00 грн.

В листопаді 2021 року відповідачем надані письмові пояснення , в яких просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.В обгрунтування своїх заперечень посилаються на те, що при прийняття оферти від 02.11.2011 ОСОБА_1 надано Банку безвідкличне доручення в порядку договірного списання списувати з будь-якого рахунку відкритого, або того, що буде відкритий на її ім`я у банку грошові кошти для погашення суми кредиту, сплати процентів та інших платежів, в тому числі за кредитним договором. Крім того, на позивача не розповсюджуються вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» адже Банк не пред`являв їй будь-якої вимоги , а лише здійснював виконання доручення безвідкличного про договірне списання заборгованості, передбачене кредитним договором.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Чулупа О.С.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 09.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 23.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В. від 26.02.2022 року прийнято допровадженняцивільну справу № 490/10851/19 та почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Ухвалою суду від 12.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті .

Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 06.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді Саламатіна О.В, на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року.

Ухвалою судді Гуденко О.А, від 07.07.2022 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про стягнення неправомірно знятих з карткового рахунку грошових коштів та у зв`язку з великою навантеженістю, призначено судове засідання у справі на 10.10.2022 року .Судове засідання було відкладено на 29.11.2022 року в зв`язку з неявкою всіх сторін.

В судове засідання представник позивача адвокат Мілюченко А.Г. надав заяву , в якій просив розглянути справу у відсутність Позивача та представника Позивача, позовні вимоги підтримують та згодні на письмовий розгляд справи.

Представник відповідача , належним чином повідомлена про розгляд справи судом, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179, 180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, що розгляд цієї цивільної справи на підставі наявних матенріалів справи буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в грудні 2019 р., отже строки розгляду спору вже становлять вже майже 3 роки .

За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 ЦПК України .

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 2 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 02 листопада 2011 року ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством «Банк Ренесанс Капітал» (було укладено споживчий кредитний договір №0, відповідно до умов якого позивачці було надано кредит в сумі 5378,00 грн. строком на 20 місяців із кінцевим терміном повернення 02.07.2013 року.

16.03.2015 року відбулася реорганізація АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ПАТ «ПУМБ», в результаті якої останній став правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» - отже відбулося повне правонаступництво первісного кредитора.

Згідно до вимог ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ ( в редакції, яка діяла на час закінчення строку дії кредитного договору) , якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому, згідно до вимог п. 7 ч. 11 цієї ж статті кредитодавцю забороняється вимогати повернення споживчого креиту, строк давності якого мінув.

Отже , заперечення відповідача в цій частині є наслідком хибного тлумачення норм права.

При цьому, на момент початко такого списання коштів Банком, вже діяла редакція ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Зі змісту Закону України "Про споживче кредитування" вбачається, що законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.

Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що строк остаточного повернення за кредитним договором № 0 настав 02.07.2013 року.

З 03.07.2013 року до серпня 2019 року відповідачем не виконувалося жодної дії щодо повідомлення позивача про наявність заборгованості за кредитним договором № 0 .

Позивачка має в АТ «ПУМБ» розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий для отримання заробітної плати та отримано платіжну розрахункову картку VisaClassic № НОМЕР_3 .

Відповідачем не заперечувалося, що списання коштів з зарплатного рахунку здійснювалося на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №0 від 02.11.2011 року, проте зазначалося, що таке списання проводиться на договірній основі згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до якого позивачка приєдналася 03.12.2013 року шляхом підписання Заяви-анкети (опитувальник) № 25703748.

Згідно Заяви-анкети (опитувальник) від 09.01.2014 року, підписаною позивачкою та представником відповідача на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб взагалі не вбачається умов, що клієнт надає свою згоду на безспірне списання із своїх поточних рахунків будь-яких кредитних платежів, міститься лише згода на укладення після відкриття рахунку певних кредитних овердрафтів за поточним рахунком. Ніякої Заяви-анкети (опитувальник) № 25703748 від 03.12.2013 року, підписаною ОСОБА_1 - відповідачем суду не надано.

У разі відкриття банківського рахунку Банк, відповідно до приписів ст.1071 ЦК України, вправі списати кошти з такого рахунку лише за розпорядженням клієнта. За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором.

Згідно виписки по рахунку позивача, наданої відповідачем станом на 03.09.2020 року, вбачається, що в період з 29.08.2019 року по березень 2020 року Банком автоматично списано з карткового рахунку ОСОБА_1 кошти в сумі 11000,20 грн., а саме: 12.08.2019 року в сумі 12,86 грн.;10.09.2019 року в сумі 1942,29 грн.;09.10.2019 року в сумі 697,97 грн.;10.10.2019 року в сумі 2663,84 грн.;08.11.2019 року в сумі 697,97 грн.;09.11.2019 року в сумі 63,04 грн.;10.12.2019 року в сумі 17,29 грн.;11.12.2019 року в сумі 2243,72 грн.;10.01.2020 року в сумі 2366,00 грн.;11.02.2020 року в сумі 295,22 грн.

Згідно листа АТ «ПУМБ» № КНО-33/81037 від 07.10.2019 року на звернення ОСОБА_1 від 12.09.2019 вбачається, що банк проводить списання в безспірному порядку з вказаного рахунку за залишок заборгованості по споживчому кредитному договору № 0 від 02.11.2011 року, укладеним позивачкою з АТ «Банк Ренесанс Капітал». З вказаної відповіді Банку не вбачається даних (рохрахунку) щодо розміру та періоду нарахування заборгованості за цим споживчим кредитним договором № 0 від 02.11.2011 р.

Ні з самих письмових заперечень, наданих суду представником відповідача, ні з долучених до них доказів, також не вбачається ні розмір та складові заборгованості позивачки за вищезазначеним кредитним договором від 02.11.2022 року, ні взагалі наявність такої заборгованості ( жодного розрахунку заборгованості, виписки по відкритому за тим кредитним договором кредитному рахунку суду не надано, і на таке відповідач навіть не посилався.).

Частиною першоюстатті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Водночас приписами частини другої статті 11 ЦК України закріплено виникнення зобов`язань на підставі, зокрема, договорів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно вимог ст. 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до 2.38 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 року № 22- п овернення платнику коштів, що списані банком з рахунку платника без законних підстав або з ініціативи неналежного стягувача, або в разі порушення банком умов договору банківського рахунку чи іншого договору про надання банківських послуг в частині здійснення договірного списання, або внаслідок інших помилок банку, здійснюється в судовому порядку. За списання коштів з рахунку платника без законних підстав банк має сплатити платнику пеню у визначеному законодавством України розмірі, якщо договором не передбачено іншої відповідальності.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п. 31 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами та доповненнями), згідно з яким при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв`язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Установлено, що банк не звертався з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а на свій розсуд проводив списання із його карткового рахунку. В даному випадку позивачка добровільно не виконувала зобов`язання за кредитним договором від 2011 року ( навіть якщо і припустити, що така заборгованість існує) , а після спливу строку позовної давності банк самостійно, без дозволу позивача проводив списання з її карткового рахунку.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку про те, що відповідач безпідставно списував грошові кошти з карткового рахунку позивача.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору, обмежуючи його критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Суд вважає, що банком безпідставно були списані з позивача кошти в сумі 11 000 грн. 20 коп., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд враховує, що відповідач не надав суду жодного доказу правомірності своїх дій.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VІпредставництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина друга та третя статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Laventsv. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина четверта статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За частиною 3 ст. 141 Ц ПК України ,під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Надання послуг з професійної правничої допомоги позивачеві підтверджується Договором про надання правничої допомоги № 26/12 від 26.12.2019 року, укладеного з адвокатом Мілюченко А.Г. у справі про неправомірне стягнення грошей з визначеними умова сплати гонорару та квитанцією до прибуткового касового ордера від 10.04.2020 року на суму 5200 грн ОСОБА_1 за договором № 26/12, а також наданим детальним розрахунком наданих послуг.

Отже, ураховуючи викладене, суд дійшла висновку, що вимоги позивачки про відшкодування витрат є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Сума вартості правової допомоги за представництво інтересів у суді, яку має відшкодувати на користь позивачки відповідач, становить 5 200 грн.

Вказані висновки відповідають правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19), постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі N 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі N 910/3929/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.7,10,12,81,89,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення неправомірно знятих з карткового рахунку грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) грошові кошти у сумі 11 000 грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 200 грн .

Стягнути з Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» ( ) на користь держави 768, 40 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Устинівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 11 червня 1996 р., ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»

, МФО 334851, юридична адреса: вул. Андріївська, 4 м. Київ 04070.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022

СУДДЯ О.А. Гуденко