Справа № 496/6107/21
Провадження № 2/496/733/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Піщанської А.І.

розглянув у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 87,8 кв.м. та житловою площею 51,0 кв.м., разом із надвірними спорудами: гаражем, літньою кухнею, вбиральнею, душем, басейном та огорожею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину присадибної земельної ділянки площею 0,0723 га, розташованою за зазначеною адресою (кадастровий номер ділянки :02:001:0111).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 30.04.1993 року вона з відповідачем уклала шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Останнім часом між позивачем та відповідачем виникали постійні сварки через те, що в них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з чим вони припинили між собою шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство, через що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. За час сумісного життя у шлюбі сторонами набуто спільне майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спірне домоволодіння складається з житлового будинку загальною площею 87,8 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м., а також прибудинкових споруд: гаражу, літньої кухні, вбиральні, душу, басейну та огорожі. Крім того, за час перебування у шлюбі також було здійснено приватизацію присадибної земельної ділянки, площею 0,0723 га, розташовану за вищезазначеною адресою (кадастровий номер ділянки :02:001:0011). В обох вищезазначених правовстановлюючих документах набувачем майна зазначені відповідача ОСОБА_2 . Відповідно до положень чинного законодавства позивач є співвласником спірного домоволодіння та присадибної земельної ділянки на рівні з відповідачем, однак він вважає, що оскільки є титульним власником майна, то йому належить все майно в цілому. У зв`язку з наявністю між сторонами спору про поділ майна, позивач звертається до суду із вимогами про поділ зазначеного вище майна та визнання права особистої приватної власності у розмірі 1/2 частини.

Представник позивача ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов визнає повністю та просить справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази та подані заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 30.04.1993 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , зареєстрованого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №36.

Відповідно до копії рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.09.2021 року, шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_2 було розірвано.

За час спільного проживання сторонами було, а саме ОСОБА_2 набуто у власність житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається: з літ. «А» житловий будинок загальною площею 87,80 кв.м., житловою площею 51,00 кв.м., літ. «Б» гараж, літ. «В» літня кухня, літ. «Г» вбиральня, літ. «Д» душ, 1-4 огорожа, І басейн, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20.07.2010 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області від 30.06.2010 року за №160.

Вказане право власності також підтверджується витягом №26853299 про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за №310088381 від 29.07.2010 року (номер запису: 7740 в книзі: 32-136).

Відповідно до технічного паспорту від 25.06.2020 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , відповідно до якого замовником технічної інвентаризації був ОСОБА_2 .

Згідно державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЯГ №940380, виданого на підставі рішення ІVсесії ХХІІІ скликання Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області від 25.12.1998 року №71 земельна ділянка площею 0,0723 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить ОСОБА_2 ..

Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки, а саме земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0111, площею 0,0723 га, оціночна ринкова вартість 1/1 частки об`єкту оцінки становить 97500 грн.

Відповідно висновку про вартість об`єкту оцінки, а саме житловий будинок, загальною площею 87,880 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна ринкова вартість 1/1 частки об`єкту оцінки становить 102600 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами ч.ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ч.2 ст.78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, майно, а саме житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0723 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) було придбано сторонами за час їх шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили, що вищезазначене майно було придбане не у період шлюбу, або за особисті грошові кошти одного з подружжя, а також, що вказане майно є неподільним матеріали справи не містять. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації.

Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи також не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя, а тому позовні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 87,8 кв.м. та житловою площею 51,0 кв.м., разом із надвірними спорудами: гаражем, літньою кухнею, вбиральнею, душем, басейном та огорожею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину присадибної земельної ділянки площею 0,0723 га, розташованою за зазначеною адресою (кадастровий номер ділянки :02:001:0111) підлягають задоволенню.

На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними, а також визнання позовних вимог відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 89, 200, 258, 259, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 87,8 кв.м. та житловою площею 51,0 кв.м., разом із надвірними спорудами: гаражем, літньою кухнею, вбиральнею, душем, басейном та огорожею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину присадибної земельної ділянки площею 0,0723 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер ділянки :02:001:0111).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Л. Пасечник