Номер провадження: 22-ц/813/6400/22
Справа № 495/6903/21
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 вересня 2021 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В подальшому сторони надали до суду заяву про затвердження мирової угоди, за умовами якої сторони домовились про наступне:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передає в рахунок погашення боргу в розмірі 160 297 тисяч доларів США (чотири мільйона чотириста двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят три гривні 31 копійка) за договором позики від 05.12.2005 року, в порядку ст. 600 Цивільного кодексу України, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймає у власність земельні ділянки: кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998га, :01:002:0087 площею 6,6003га, (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать ОСОБА_2 згідно заповіту від 25.11.2009 року, ВМК № НОМЕР_2 та фактично прийнятій спадщині згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155) на земельні ділянки загальною площею 13,20 га.

Визнати право власності на земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998га, кадастровий номер :01:002:0087 площею 6,6003га (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать ОСОБА_2 згідно заповіту від 25.11.2009 року ВМК№949871 та фактично прийнятій спадщині, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 61435155), спадкова справа №66318733 на земельну ділянку загальною площею 13,20 га за ОСОБА_1 .

1. ОСОБА_1 заявляє, що з моменту підписання та затвердження даної мирової угоди Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області та у випадку її належного виконання, не матиме жодних майнових претензій до ОСОБА_2 .

2. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (ч. 1 ст. 207 ЦПК України).

3. Сторони стверджують, що ця мирова угода не суперечить їх інтересам та не порушує їх майнових чи немайнових прав, а також прав будь-яких третіх осіб.

4. Сторони стверджують, що наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, їм відомі та зрозумілі.

5. Дана мирова угода складена у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається в матеріалах цивільної справи, а два інші передаються сторонам, які підписали мирову угоду.

6. Добровільність складання цієї мирової угоди, сторони скріпляють власноручними підписами.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 вересня 2021 року заяву задоволено, а мирову угоду у наведений вище спосіб визнано.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 вересня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що затвердивши мирову угоду та визнавши за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки, які до цього належали ОСОБА_2 , суд вирішив питання про права та обов`язки приватного виконавця Колечка Д.М. в провадженні якого перебуває зведене виконавче провадження боржником в якому є ОСОБА_2 . Майно, яке за мировою угодою затвердженою ухвалою суду, набула у власність ОСОБА_1 , належало боржнику ОСОБА_2 і перебувало під обтяженням, накладеним приватним виконавцем Колечком Д.М. в межах зведеного виконавчого провадження. Оскаржувана ухвала перешкоджає належному та ефективному виконанню приватним виконавцем судових рішень, які вступили в законну силу і примусове виконання яких перебуває в його провадженні у зведеному виконавчому провадженні.

Будучи в розумінні ст. 128 ч.8 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 14-00 годину 01.11.2022 року не з`явилися.

01.11.2022 року на адресу електронної пошти Одеського апеляційного суду від імені ОСОБА_1 надійшла письмова заява, яка не містить електронного підпису заявника або відсканованої копії фактичного підпису ОСОБА_1 , про відкладення судового засідання через оголошений військовий стан в Україні і перебування заявника поза межами м. Одеси.

Від відповідача ОСОБА_2 заяви з повідомленням про причини не явки або про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції чи приєднання до вже призначеної відеоконференції або про відкладення розгляду справи, не надходило.

Присутня в судовому засіданні 01.11.2022 року за допомогою відеоконференцзв`язку представник апелянта ОСОБА_3 адвокат Зауліна О.Г. проти відкладення розгляду апеляційної скарги заперечувала, звернувши увагу на те, що заява від імені ОСОБА_1 не містить електронного підпису останньої та до заяви не надано доказів про перебування заявниці поза межами міста Одеси та про відсутність у неї технічної можливості приєднатися до відеоконференції.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів вважає, що будучи повідомленими належним чином про розгляд справи заздалегідь, позивач ОСОБА_1 , не зазначила про неможливість участі у справі в режимі відеоконференції, не додала до приєднання до матеріалів справи ретельних письмових пояснень, не зазначила про конкретні запитання, які на її думку підлягають з`ясуванню судом апеляційної інстанції в інших учасників справи.

Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та її представника при таких обставинах не є порушенням прав позивача щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 05.12.2005 року ОСОБА_4 за договором позики, укладеним у простій письмовій формі передала ОСОБА_2 90 000 доларів США, що становить 454 000 грн. на строк до 05.12.2019 року, а ОСОБА_2 в обумовлений строк зобов`язався повернути грошові кошти у зазначеному обсязі (а.с. 7-8);

- згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06.06.2006 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 14);

- згідно з свідоцтвом про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 08.07.2006 року зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_7 , дружини - ОСОБА_7 (а.с. 13);

- 05.09.2020 року та 29.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з листами-вимогами про повернення боргу (а.с.09-10).

У зв`язку з неповерненням відповідачем позики після настання строку виконання зобов`язання 05.12.2019 року, позивач 25.08.2021 року звернулася до суду з відповідним позовом та просила стягнути з відповідача 160 297 доларів США, в тому числі основний борг 90 000 доларів США, проценти за користування позикою 60 918,39 доларів США, пеня 9 377,42 доларів США.

Під час розгляду справи сторони досягли мирової угоди, відповідно до якої ОСОБА_2 передає в рахунок погашення боргу 160 297 доларів США, а ОСОБА_1 приймає у власність земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0084 площею 6,5998га, кадастровий номер :01:002:0087 площею 6,6003га (земельні ділянки перебувають на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) масив № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать ОСОБА_2 .

Дана мирова угода затверджена ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року. При цьому затверджуючи дану мирову угоду суд виходив в тому числі з того, що дана мирова угода не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

До апеляційної скарги на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2021 року приватним виконавцем Колечком Д.М. додано копії виконавчих листів виданих на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором № 366/F від 09.03.2006 року в сумі 127564,70 доларів США та 241 626,20 грн., а також судового збору про стягнення з кожного по 3 941,32 грн.

Постановами приватного виконавця Колечка Д.М. від 18.05.2020 року відкриті виконавчі провадження зі стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судового збору, а також про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, про накладення арешту на майно боржників ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , стягнення основної винагороди.

Права та обов`язки виконавця визначені у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а питання стягнення основної винагороди у ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів».

У постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року в справі № 260/801/19, від 10 вересня 2020 року в справі № 120/1417/20-а, від 28 жовтня 2020 року в справі №640/13697/19 сформовано правову позицію відповідно до якої «за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі».

Отже неодмінною умовою стягнення основної винагороди приватного виконавця є фактичне виконання рішення суду повністю чи принаймні частково.

В розумінні Законів України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 року у справі №480/3452/19 (провадження №К/9901/32373/19), 07.03.2018 у справі №750/7624/17 (провадження №К/9901/620/17) та від 15.07.2019 у справі №805/1174/17-а (провадження №К/9901/22996/18).

Водночас право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 21 січня 2021 року в справі № 160/5321/20.

Законами України «Про виконавче провадження», «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» не передбачено компетенції виконавця оскаржувати будь-яке судове рішення у спорі сторін, в якому або приватний виконавець або відділ державної виконавчої служби не будучи учасниками цієї справи, здійснюють примусове виконання в межах іншого виконавчого провадження, боржник у якому є відповідачем у справі, де судовим рішенням вирішено питання щодо належного йому майна, за рахунок якого виконавцем мало бути здійснено примусове виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що виконавець в межах своєї компетенції здійснює виконання на користь стягувача і лише у разі фактичного виконання рішення суду, зокрема стягнення коштів або виконання за рахунок майна боржника, отримує право на основну винагороду.

Оскільки первісним в даному випадку є задоволення вимог стягувача, останній має право на оскарження судового рішення, яким були вирішені його права та обов`язки без залучення до участі у справі або про визнання укладеного боржником правочину недійсним, як такого, який укладений на шкоду інтересам кредитора, тобто фраудаторного.

Законом не передбачено наявність такого права у приватного виконавця лише з тих підстав, що в його провадженні перебуває виконавче провадження, де боржником є особа, яка уклала з іншою особою правочин на шкоду інтересам кредитора (стягувача) або така шкода інтересам кредитора (стягувача) вчинена боржником за допомогою судового рішення у справі, до участі в якій не було залучено кредитора, але яким фактично вирішено його права та обов`язки чи яке зачіпає майнові інтереси кредитора (стягувача).

Судова колегія також зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 уточнила свої висновки лише щодо форми звернення державного чи приватного виконавця в питанні визначення частки майна боржника у спільному майні.

При цьому визначення частки у майні боржника шляхом звернення до суду є компетенцією виконавця в силу ст. 443 ЦПК України.

Велика Палата зазначила, що якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору.

Проте дане питання, яке вирішено Великою Палатою не є аналогічним питанню оскарження виконавцем судового рішення, яке впливає на права стягувача під час здійснення цим виконавцем виконавчого провадження.

В даному випадку, оскаржувана ухвала суду про затвердження мирової угоди зачіпає права та інтереси саме стягувача, а не виконавця і закон в даному випадку не наділяє виконавця правом оскарження судового рішення, яке впливає на права та майнові інтереси стягувача, але який при цьому не був залучений до участі у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в цій справі у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. - відсутнє.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Колегія суддів звертає увагу приватного виконавця Колечко Д.М., що ним не надано належних доказів того, що апелянт є законним представником інтересів стягувача - ПАТ «Марфін Банк», який не позбавлений передбаченого законом права, у разі порушення його прав та обов`язків чи майнових інтересів, самостійно звернутися до суду із апеляційною скаргою на судове рішення суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.352 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 вересня 2021 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений: 07.11.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова