Ухвала

Іменем України

29 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 465/7009/21

провадження № 61-10568ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є законною представницею ОСОБА_3 , про стягнення частини грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка є законною представницею малолітнього ОСОБА_3 ,про стягнення частини грошової компенсації.

В обґрунтування позову зазначав, що його брат - ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» (далі - ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс») та загинув у авіатрощі ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі аеропорту Таманрассет (Алжир).

Вказував, що згідно з наказом голови наглядової ради ПрАТ «Авіакомпанія «Україна - Аероальянс» «Про організацію виплат членам сім`ї загиблих» від 15 вересня 2014 року № 4-1 з метою врегулювання вимог до авіакомпанії про відшкодування майнової та моральної шкоди організовано в індивідуальному порядку виплату коштів членам сімей загиблих у авіатрощі, у тому числі й ОСОБА_4 , після смерті якого спадкоємцями першої черги за законом були: його мати - ОСОБА_4 та малолітній син - ОСОБА_3 , однак, всі грошові кошти, які були виплачені трьома траншами, на загальну суму 60 200,00 дол. США отримала ОСОБА_2 , яка є законною представницею малолітнього ОСОБА_3 , а тому 1/2 частина від цієї суми становить 30 100,00 дол. США, на які за життя мала право його мати і, відповідно, на які він має право в порядку спадкування після її смерті, як спадкоємець першої черги за законом.

Зазначав, що отримуючи грошові кошти, ОСОБА_2 , яка є законною представницею малолітнього ОСОБА_3 , брала на себе зобов`язання перед ПрАТ «Авіакомпанія «Україна - Аероальянс» самостійно врегулювати вимоги (претензії) з іншими спадкоємцями, що підтверджується її заявою від 29 жовтня 2014 року та актом про виплату компенсації від 08 травня 2015 року, однак, жодного разу за життя матері вона не прийшла врегулювати це питання, умисно переховуючись з дитиною за кордоном.

Ураховуючи викладене, просив суд стягнути на його користь як спадкоємця ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_3 , 30 100,00 дол. США - частину грошової компенсації.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 березня

2022 року, залишеними без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 13 вересня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що звертаючись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували звернення померлої ОСОБА_4 за життя у встановленому законом порядку з вимогою (претензією) до свого онука, законною представницею якого є його мати - ОСОБА_2 , про виплату їй ( ОСОБА_4 ) 1/2 частини грошової компенсації, яку ОСОБА_2 отримала від ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс», та, відповідно, доказів, які б підтверджували належність (присудження) померлій ОСОБА_4 частини відшкодування у зв`язку із смертю сина її за життя.

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

21 листопада 2022 на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, в обґрунтування якого заявник зазначав, що не має можливості сплатити судовий збір, оскільки перебуває у скрутному майновому становищі, за попередній календарний рік у нього відсутні доходи.

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: сплати частини судового збору у розмірі 6 500,00 грн.

26 грудня 2022 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло друге клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, в обґрунтування якого заявник зазначає, що є членом малозабезпеченої сім`ї. Вказує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 380/13700/22 визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 06 вересня 2022 року про відмову в наданні йому державної соціальної допомоги як члену малозабезпеченої сім`ї; зобов`язано Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити йому державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї за період з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року. Також, на підтвердження неможливості сплати судового збору за подання касаційної скарги надає копію квитанції Львівського комунального підприємства «Сяйво» про нарахований борг за житлово-комунальні послуги, розмір якого станом на листопад 2022 року становить 41 584,87 грн.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки він є членом малозабезпеченої сім`ї, в підтвердження чого надано відповідні докази, тому сплата навіть частини судового збору у розмірі 6 500,00 грн за подання касаційної скарги буде тягарем для заявника.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги по суті справи, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 265/5040/13-ц, Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у наведених постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Судами встановлено, що 30 серпня 2014 року в Алжирі (м. Таманрасет), внаслідок авіатрощі повітряного судна АН-12 ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» трагічно загинув ОСОБА_4 , який є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та рідним братом позивача ОСОБА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були: його мати - ОСОБА_4 та малолітній син - ОСОБА_3

15 вересня 2014 року головою наглядової ради ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» видано наказ № 4-1 «Про організацію виплат членам сім`ї загиблих», згідно з яким наказано організувати в індивідуальному порядку виплати коштів членам сімей загиблих в авіатрощі, у тому числі й рідним ОСОБА_4 .

Заявою від 29 жовтня 2014 року, адресованою ПрАТ «Україна-Аероальянс», ОСОБА_2 , як законна представниця малолітнього ОСОБА_3 , підтвердила отримання грошової компенсації у сумі, еквівалентній 17 200,00 дол. США, як відшкодування, пов`язане зі смертю ОСОБА_4 . У цій заяві зазначено, що у випадку виявлення законних вимог (претензій) на указану грошову компенсацію з боку інших спадкоємців, вона зобов`язується самостійно врегулювати ці вимоги (претензії) з іншими спадкоємцями.

Актом від 08 травня 2015 року, підписаним від імені ПрАТ Україна-Аероальянс» та ОСОБА_2 , остання підтвердила отримання, в інтересах малолітнього сина, грошової компенсації у сумі, еквівалентній 20 000,00 дол. США. У пункті 6 цього акта містилося зобов`язання ОСОБА_2 щодо самостійного врегулювання законних вимог (претензій) з боку будь-яких (відомих чи невідомих) заінтересованих осіб щодо цієї суми грошової компенсації або щодо відшкодування майнової та/або моральної шкоди чи інших належних платежів, виплат, відшкодувань, які включає ця грошова компенсація, якщо такі будуть виявлені.

Також у матеріалах справи наявний міжнародний переказ грошових коштів від 28 травня 2015 року на суму 23 000,00 дол. США, отримувачем за яким вказано ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів того, що між спадкоємцями померлого ОСОБА_4 були спори щодо отриманого відшкодування.

ОСОБА_4 - мати загиблого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , як спадкоємця матері, виходили з недоведеності позовних вимог, оскільки не встановлено, що померла ОСОБА_4 за життя зверталась з вимогою чи претензією до свого онука, законною представницею якого є- ОСОБА_2 , про виплату їй ( ОСОБА_4 ) 1/2 частини грошової компенсації, виплаченої ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс», та, відповідно, не встановлено, що ці кошти належали померлій за життя.

Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, визначені статтею 1219 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до частини першої статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Висновки Верховного Суду

Встановивши, що спадкодавиця ОСОБА_4 за життя у встановленому законом порядку з вимогою (претензією) до свого онука, законною представницею якого є його мати - ОСОБА_2 , про виплату їй ( ОСОБА_4 ) 1/2 частини грошової компенсації, яку ОСОБА_2 отримала від ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» не зверталася, суди дійшли правомірного висновку, що претензії ОСОБА_1 , як її спадкоємця, на частини вказаного відшкодування, є безпідставними.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 зверталася до суду з позовом до ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» про відшкодування моральної та майнової шкоди у зв`язку зі смертю сина - ОСОБА_4 у розмірі 30 100,00 дол. США. Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 462/7264/15-ц стягнуто з ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» на користь ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , законною представницею якого є ОСОБА_2 , по 10 000,00 дол. США кожному компенсації у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у справі № 462/7264/15-ц ОСОБА_1 залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення частини грошової компенсації на корить ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_4 , оскільки спір щодо належних до виплати сум відшкодування у зв`язку із смертю сина ОСОБА_4 вирішено у справі № 462/7264/15-ц.

Щодо доводів касаційної скарги

Посилання у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваних судових рішеннях суди не врахували висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 265/5040/13-ц, Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц, є безпідставними з огляду на таке.

У наведеній як приклад справі № 265/5040/13-ц Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до статті 1266 ЦК України позивач має право на спадкування 1/2 частини спірної квартири після смерті свого діда за правом представлення, як онука, яка спадкує ту частку спадщини, що належала б за законом її померлому батьку, якби він був живий на час відкриття спадщини.

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 (своєї матері) та просить стягнути з ОСОБА_2 , яка є законною представницею ОСОБА_3 , частину грошової компенсації, право на яку спадкодавця ОСОБА_4 за життя не набула.

У наведеній як приклад справі № 520/11029/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що дружина і дитина загиблого у авіатрощі командира літака мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача (володільця повітряного судна) у загальному розмірі 800 000,00 грн, оскільки померлий загинув під час дії джерела підвищеної небезпеки, а відповідачем не доведено існування підстав для відмови у відшкодуванні шкоди.

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, позов заявлений не до ПрАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» як до володільця повітряного судна, а до ОСОБА_2 (дружини загиблого в авіатрощі - ОСОБА_4 ), яка є законною представницею малолітнього ОСОБА_3 (сина загиблого) та яка отримала в інтересах малолітнього грошову компенсацію у зв`язку із смертю його батька - ОСОБА_4 .

Ураховуючи викладене, у наведених як приклад справах правовідносини не є подібними до справи, про перегляд якої подано касаційну скаргу, оскільки у цих справах встановлено відмінні фактичні обставини.

Верховний Суд неодноразово вказував, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є законною представницею ОСОБА_3 , про стягнення частини грошової компенсації відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний