Справа № 189/1460/21
РІШЕННЯ

іменем України

27.06.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із цивільним позовом до ТОВ «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки, а саме, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» на свою користь орендну плату за користування земельною ділянкою 2,9693 га, кадастровий номер :01:008:0059 в загальній сумі 14150,00 грн., розірвати договір оренди земельної ділянки 2,9693 га, кадастровий номер :01:008:0059, укладений 01.08.2015 року та припинити речове право (право оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №17467575 від 13.11.2016 року на земельну ділянку площею 2,9693 га., кадастровий номер :01:008:0059, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження».

Позов мотивований тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 2,9693 га, кадастровий номер :01:008:0059. 01.08.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - запис про інше речове право за №17467575 від 13.11.2016 року. В 2017 році позивач уклав з відповідачем договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015 року, відповідно до якого за кожен рік використання землі орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 8788,82 гривень, до виплати на руки 7075,00 грн. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди. Відповідно до умов зазначеного договору орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. Починаючи з моменту укладення договору та його державної реєстрації відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати. Так, відповідачем не сплачено позивачу орендну плату за 2019 та 2020 роки. ОСОБА_1 зазначає, що він неодноразово з`являвся до відповідача за орендною платою, проте представники відповідача кожного разу відмовляли йому у видачі орендної плати мотивуючи тим, що немає коштів у орендаря, посилаючись на скрутне матеріальне становище та неякісний врожай, через неефективне господарювання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 спирався на обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що орендну плату за 2019 та 2020 роки йому вже виплачено, однак, з порушенням строків, зазначених в договорі, що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки. В зв`язку з чим, просив розірвати договір оренди земельної ділянки 2,9693 га, кадастровий номер :01:008:0059, укладений 01.08.2015 року.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що 01.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,970 га, кадастровий номер :01:008:0059. Договір укладено терміном до 31.12.2025 року. Договір укладений в письмовій формі, містить всі істотні умови (об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків), тобто відповідає вимогам ст.ст.14,15 Закону України «Про оренду землі» та ст.626 ЦК України. Право оренди земельної ділянки зареєстроване в законний спосіб. Відповідно до пункту 4.1 Договору за кожен рік використання землі орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 5100,00 грн. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди. У 2017 році було укладено додаткову угоду, відповідно до якої розмір орендної плати складає 7075,00 грн. У 2019 та 2020 роках на підставі укладених договорів оренди в користуванні ТОВ «Відродження» перебувало 5 земельних ділянок, які належали позивачу, а саме, за кадастровими номерами: :01:008:0059, :01:008:1682, :01:008:1685, :01:001:1681, :01:001:1684. Відповідно до умов договорів за кожен рік використання землі орендар виплачує орендну плату в грошофій формі, що становить 7075,00 грн. Тобто орендна плата за використання 5 земельних ділянок складає 35375,00 грн. на рік. Орендну плату за 2019 рік позивачу сплачено: 19.02.2020 року в сумі 7075,00 грн., 14.07.2020 року в сумі 14150,00 грн., 27.07.2020 року в сумі 14150,00 грн., що в загальній сумі складає 35375,00 грн. Орендну плату за 2020 рік позивачу сплачено 16.07.2021 року в сумі 35375,00 грн. Тобто орендна плата за користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:008:0059 у 2019 та 2020 роках сплачена в повному обсязі, і станом на момент звернення до суду, у відповідача була відсутня заборгованість перед позивачем. Таким чином, вимога позивача про стягнення орендної плати за 2019 та 2020 роки в сумі 14150,00 грн. безпідставна, не доведена належними доказами і є припущенням, як і позовна вимога щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки позивачем не доведено систематичну несплату орендної плати, яка є підставою для розірвання договору оренди землі.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2015 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,9693 га, кадастровий номер :01:008:0059, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с.5).

01.08.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження» було укладено Договір оренди земельної ділянки, площею 2,970 га, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:008:0059, який був зареєстрований 13.11.2016 року державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.6,7-8).

Крім того, 01.08.2015 року між сторонами було складено Акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно якого орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар ТОВ «Відродження» прийняв в оренду земельну ділянку, в розмірі 2,970 га, кадастровий номер :01:008:0059 (а.с.9).

В 2017 році ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Відродження» договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 01.08.2015 року, відповідно до якого за кожен рік використання землі орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 8788,82 гривень, до виплати на руки 7075,00 грн., даний факт сторонами не оспорювався.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статей 509, 510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (статей 525, 625 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. №161-Х1У є спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Так, судом достовірно встановлено, що за умовами договору орендар нараховує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 8788,82 гривень, до виплати на руки 7075,00 грн. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору.

Сторони не заперечили те, що договір оренди укладений і діє на зазначених умовах.

Під час розгляду справи, на підставі наданих представником відповідача доказів, встановлено і не спростовано позивачем, що він отримав орендну плату за землю за 2019 та 2020 роки в сумі 14150,00 грн., що підтверджується власним підписом позивача у Відомостях на виплату готівки (а.с.43-47).

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що він отримав орендну плату за 2019-2020 р.р. вже після звернення до суду з позовом, тобто після 19.10.2021 року, не обґрунтовані та жодними доказами не доведені.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з ТОВ «Відродження» простроченої заборгованості за орендну плату в сумі 14150,00 грн. задоволенню не підлягає.

Крім того, посилання позивача на обставину систематичної несплати орендної плати, як на підставу розірвання договору, суд вважає необґрунтованими та відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту ст.141 ЗК України, заявляючи позов про дострокове припинення договору оренди землі з підстави несплати орендної плати, законодавець чітко зазначив, що така несплата має бути систематичною. Ця стаття не містить альтернативних положень «якщо інше не передбачено договором», з її змісту чітко вбачається обов`язковість наявності систематичності.

Отже, якщо у договорі оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься щороку до 30 листопада за весь рік оренди земельної ділянки, то систематичність її несплати матиме місце у випадку порушення такого зобов`язання хоча б за два роки.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 р., а також висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.l ч.l ст.355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2012 р. Зазначені документи містять висновки Верховного суду України стосовно того, що договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

В межах справи, яка переглядалась Верховним Судом України та за результатами якого прийнята постанова від 12.12.2012 р., судами зазначено, що затримка виплати орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичного (два та більше випадків) невнесення орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди, тоді як разове порушення умов договору оренди в цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання.

До того ж, відповідно до п.2.23 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Судом достовірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на момент розгляду справи судом, позивачем не надано суду жодного належного доказу існування заборгованості ТОВ «Відродження» за орендною платою, а тому ОСОБА_1 не довів її існування, що одночасно свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог з приводу розірвання договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 626, 629, 770, 792, 1216, 1220, 1268 ЦК України, ст. ст. 13, 15, 21, 32 Закону України «Про оренди землі», ст. ст. 3, 12, 13, 76-78, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.06.2022 року.

Суддя: О.С. Степанова

27.06.2022