ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/969/22 Справа № 177/682/21 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року, яка постановлена суддею Березюк М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення відсутні, -

ВСТАНОВИВ :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПиватБанк»), Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача страхових послуг.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача страхових послуг, передано Печерського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись те, що договір страхування за своєю природою є договором про надання послуг, який регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст. 28 ЦПК України даний позов подано за місцем проживання споживача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача страхових послуг до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції керувався ст. 27, п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України та виходив з того, що враховуючи заявлені позовні вимоги, не містять викладу порушення будь-якого права позивача, як споживача, а том даний спір не є спором про захист прав споживачів у розумінні ст..ст. 4,21 ЗУ «Про захист прав споживачів» та підлягає розгляду судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання - ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому справа підлягає направленню за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Печерського районного суду м. Києва.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає

Згідно з статтею 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2019 року між позивачем та ПрАТ СК «Вусо» було укладено договір комплексного страхування власника карткового рахунку, який є договором добровільного страхування.

Відповідно до п.4.5 Електронного полісу комплексного страхування власника карткового рахунку, страховим агентом за договором є ПАТ КБ «ПриватБанк» .

В порушення договору доручення на виконання страхових агентських послуг від 14.11.2017 року, страховий агент ПАТ КБ «ПриватБанк» не перерахував ПрАТ СК «Вусо» страховий платіж в сумі 900 грн., у зв`язку з чим страхувальник відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на припинення договору страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ВУСО», ПАТ КБ «ПриватБанк» , а тому позивач також може скористатися своїм правом вибору підсудності відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Викладене суд першої інстанції не врахував та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, за місцезнаходженням відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивачки на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року скасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ПрАТ Страхова компанія «ВУСО» про захист прав споживача страхових послуг до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: