ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/7176/21

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1141/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

секретар: Патук А.А.

Позивач: заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Чернігівської обласної державної адміністрації

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2022 року у справі за позовом заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання (суддя Шевченко І.М.), постановлену о 10 год. 40 хв. у м.Ніжин, повний текст ухвали складено 17 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити шляхом його розірвання договір оренди від 21 липня 2003 року, укладений між Ніжинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_4 , про передачу в оренду земельної ділянки державної форми власності, з кадастровим номером :02:001:0009, площею 22,95 га, в тому числі під водою 17,53 га та прибережною смугою 5,42 га (пасовище 0,57 га, дамби 3,31 га, дорога 0,14 га, чагарники 1,4 га). Позов мотивовано тим, що вказана земельна ділянка, яка відноситься до земель рекреаційного призначення з видом використання для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, була передана в оренду ОСОБА_4 терміном на 49 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Його спадкоємці ОСОБА_1 (син), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (батько) спірну земельну ділянку передали в суборенду ОСОБА_5 . За доводами позивача, при передачі відповідачами спірної земельної ділянки в суборенду орендарями грубо порушено вимоги ст.25 Закону України «Про оренду землі», ст.51 Водного кодексу України, що є підставою для припинення в судовому порядку договору оренди від 21 липня 2003 року шляхом його розірвання. Також встановлено, що 27 травня 2021 року вступив у дію п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України, яким передбачено, що землями комунальної власності вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів, у тому числі і землі водного фонду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2022 року провадження у справі закрито. Ухвалу суду мотивовано тим, що на час пред`явлення позову до суду був наявний спір, проте на момент розгляду справи по суті цей спір відсутній.

В апеляційній скарзі заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, зазначивши правильне термінологічне визначення понять «предмет позову та предмет спору», невірно визначив предмет позову та предмет спору у даній справі. Так, предметом спору у справі є договір оренди землі з розташованим на ній об`єктом водного фонду від 21 липня 2003 року, укладений між Ніжинською РДА та спадкоємцями ОСОБА_4 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . А предмет позову вимога про припинення вказаного договору оренди шляхом його розірвання. Станом на час винесення оскаржуваної ухвали суду договір оренди від 21 липня 2003 року є чинним і правовідносини за ним тривають, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За доводами позивача, судом безпідставно враховано, що припинено дію договору суборенди земельної ділянки, який укладено з ОСОБА_5 , який не є ані предметом спору, ані предметом позову. Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури посилається, що поза увагою суду залишився той факт, що вказаний правочин прокурором взагалі не оспорювався. Поруч з цим, сам факт припинення договору суборенди (усунення допущених порушень вимог законодавства) не може бути підставою для припинення провадження у справі щодо оскарження основного правочину, оскільки таке порушення уже було допущено, а його усунення відбулося після пред`явлення прокурором позову до суду, відтак такий спір підлягає розгляду та вирішенню по суті з урахуванням усіх встановлених обставин. Також позивач вважає, що фактично додаткова угода про розірвання договору суборенди є вчиненою лише 06 червня 2022 року, а зазначення у вказаній угоді будь-яких інших дат, у які сторони ніби-то її склали, є виключно поведінкою відповідачів, обраною для захисту своїх інтересів у суді під ча розгляду даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу - залишити без змін. Відповідачі вказують, що після укладення договору суборенди даний договір сторонами не виконувався, оскільки ОСОБА_5 відмовився від його виконання, про що свідчать квитанції про оплату саме відповідами за оренду (користування) даною земельною ділянкою, тобто договір був формальним без його фактичного виконання. З цієї причини відбулося укладення додаткової угоди про розірвання договору суборенди земельної ділянки, який з підстав несвоєчасного внесення до державного реєстру державним реєстратором та запровадження воєнного стану на території України зареєстрували лише 10 червня 2022 року в період підготовчого судового засідання. Отже, за доводами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , на стадії судового слухання 12 жовтня 2022 року позивач визнав, що договір суборенди втратив свою юридичну силу, отже він не може бути підставою спору для припинення основного договору від 21 липня 2003 року.

Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу, а тому таку відповідь, подану заступником керівника Ніжинської окружної прокуратури, колегія суддів апеляційного суду до уваги не приймає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін. Третя особа вказує, що він дійсно в 2021 році мав намір користуватися на умовах суборенди земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0009, для цього між ним та відповідачами було укладено договір суборенди вказаної земельної ділянки. ОСОБА_5 звертає увагу, що він взагалі за період дії договору спірною земельною ділянкою не користувався, ніяких рекреаційних дій на ній не проводив, шкоди навколишньому середовищу не завдавав і не платив за користування, а договір суборенди носив формальний характер.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - у зв`язку із відсутністю предмета спору.

У даній справі заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання. При цьому підставою для припинення у судовому порядку договору оренди вказував порушення вимог закону при передачі 05 травня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки в суборенду ОСОБА_5 .

Проте за матеріалами справи встановлено, що договір суборенди від 05 травня 2021 року розірвано на підставі Угоди про розірвання договору суборенди земельної ділянки від 02 грудня 2021 року (а.с.102).

Враховуючи, що на момент розгляду справи відсутній предмет спору, а саме договір суборенди від 05 травня 2021 року, на який заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури посилався як на підставу для припинення у судовому порядку договору оренди від 21 липня 2003 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги, що судом неправильно визначено предмет спору і що договір суборенди земельної ділянки від 05 травня 2021 року не є предметом спору і предметом позову, є необгрунтованими, оскільки саме з порушеннями норм законодавства при укладенні договору суборенди позивач пов`язував наявність підстав для розірвання договору оренди тієї ж земельної ділянки від 21 липня 2003 року.

Незважаючи на те, що предмет спору був присутній на час подання позову, його відсутність на час розгляду справи є підставою для закриття провадження у справі.

Посилання заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури на правові позиції Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними зі справою, яка переглядається, у них встановлені різні фактичні обставини та підстави звернення до суду.

Доводи позивача, що укладення Угоди про розірвання договору суборенди земельної ділянки від 02 грудня 2021 року свідчить виключно про намагання уникнути настання негативних наслідків, є припущеннями, на яких не може грунтуватися доказування.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий: Судді: