Провадження № 2/932/3713/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Коваленко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

09.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 26.08.1995 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили почуття довіри та любові один до одного, припинили подружні стосунки, перестали вести спільне господарство, стали чужими один одному людьми, у них зовсім різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності, ведення спільного господарства, вони перестали розуміти та поважати один одного. На даний час у них немає нічого спільного, щоб об`єднувало, вони стали сторонніми один одному людьми; більше 5 років, з липня 2014 року вони не підтримують подружні стосунки та не ведуть спільне господарство, з цього часу проживають окремо. Позивач зазначає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї, якої вже фактично немає, є неможливим, в зв`язку з чим вона бажає розірвати шлюб, відповідач ухиляється врегулювати їх стосунки через органи державної реєстрації цивільного стану. Посилаючись на зазначене, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього понесені витрати по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2019 року для розгляду даної справи була визначена суддя Женеску Е.В., яка ухвалою від 18.10.2019 року залишила позовну заяву без руху з наданням строку на усунення її недоліків.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 07.04.2020 року № 150 Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Сліщенко Ю.Г., який ухвалою від 18.05.2020 прийняв справу до провадження, призначив проведення підготовчого засідання.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 07.09.2020 року № 307 та протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 08.09.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 16.09.2020 року справу прийнято до провадження, визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання по її розгляду.

09.11.2020 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких відповідач не заперечував проти задоволення позову, проте не погодився з твердженням позивачки про те, що їх подружні стосунки припинилися з липня 2014 року, зазначив, що їх з позивачем шлюбні стосунки тривали з часу реєстрації шлюбу 26.08.1995 року і до липня 2019 року, в період їх проживання вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як подружжя, їх пов`язувало спільне проведення дозвілля. Під час шлюбу вони спільно святкували дні народження та різні свята, часто зустрічались з друзями як для спілкування так і для святкування певних подій; їх стосунки були тривалими в часі, а отже в цей період у них було безліч спільний подій. В липні 2014, в липні 2016 та в липні 2017 року вони з позивачкою та їх товаришами подорожували до країни Болгарії, де всі разом проживали в одному готелі, в період з 06.02.2018 по 15.02.2018 року вони разом подорожували до Єгипту, де відпочивали в одному готелі, вказана подорож була здійснена з метою святкування дня народження позивачки. Крім того, відповідно до довідки № 12662 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 , до складу сім`ї/зареєстрованих входять ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала, проте зазначила, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем припинені в липні 2019 року.

У дане судове засідання відповідач або його представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

У наданій суду 05.09.2022 року заяві представник позивача просила розглянути справу у її та позивача відсутність, позовні вимоги задовольнити.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом 05.09.2022 року за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

В судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 1995 року між позивачкою, яка мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований 26 серпня 1995 року у Шевченківському районному у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 712, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Дітей від шлюбу сторони не мають.

Судом також встановлено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося, вони втратили почуття довіри та любові один до одного, припинили подружні стосунки, перестали вести спільне господарство, у них зовсім різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності, ведення спільного господарства, вони перестали розуміти та поважати один одного, подальше спільне життя та збереження сім`ї між ними неможливе, що не спростовано відповідачем, який не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем.

Позивач зазначає, що з липня 2014 року вони не підтримують подружні стосунки та не ведуть спільне господарство, в грудні 2014 року відповідач залишив адресу їх сумісного проживання по АДРЕСА_1 та проживав у друзів, в травні 2015 року вона переїхала до батьків і там жила. Вказала, що в періоди, в які вказує відповідач, між ними були намагання примиритися, вони їздили разом на відпочинок, проте разом вони не жили, сумісне господарство не вели, спільного бюджета не мали, після поїздок кожен з них повертався до своїх домівок, примирення між ними так і не наступило, відповідач має сім`ю з іншою жінкою, де у нього народилась дитина.

У наданому суду поясненні відповідач та його представник в судовому засіданні, не заперечуючи проти позовних вимог про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, вказують про те, що їх подружні стосунки тривали до липня 2019 року, в період їх проживання вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки як подружжя, їх пов`язувало спільне проведення дозвілля. Зазначили, що відповідач з липня 2019 року має нову сім`ю, де у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина.

На підтвердження доводів позивачки в судовому засіданні під присягою надали пояснення свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_4 , яка пояснила, що ОСОБА_1 припинила сумісне життя з чоловіком ОСОБА_2 в 2014 році. Вона в 2014 році допомагала її матері готувати на ювілей і тоді їй стали відомі ці обставини, після дня народження матері, з травня 2014 року ОСОБА_1 переїхала проживати до батьків за адресою АДРЕСА_2 , де постійно і проживала, їй також відомо, що ОСОБА_1 намагались примиритися з чоловіком, проте разом вони так і не стали знову проживати однією сім`єю.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що з 2014 року позивачка припинила сумісне життя з чоловіком ОСОБА_2 та переїхала проживати до батьків на ж/м Тополя в м. Дніпропетровську, від відповідача їй стало відомо про припинення між ними сімейних відносин. Через якийсь час вони намагались примиритися, разом відпочивали в 2014 року їздили в ОСОБА_7 , в 2015-2016 роках в Єгипет, проте примиритися та поновити сімейні стосунки їм не вдалося, після поїздок на відпочинок кожен з них повертався по своїм домівкам, разом вони не жили.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 , їй відомо, що з 2014 року вони не живуть з чоловіком однією сім`єю, вона переїхала проживати до батьків на ж/м Тополя в м. Дніпропетровська, з часом вони намагалися примиритися, разом їздили відпочивати, проте після поїздок кожен з них повертався до себе додому, зберегти сім`ю їм не вдалося, вони спільне господарство не вели. У ОСОБА_8 нова сім`я, де народилась дитина.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дитини, тому шлюб сторін підлягає розірванню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу, суд вважає встановленими обставини часу та причин фактичного припинення шлюбу сторін у даній справі, зважаючи на докази, надані позивачем та які не спростовані відповідачем шляхом надання належних та допустимих доказів. Суд вважає, що надані відповідачем копії завірених нотаріально письмових пояснень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не можуть бути належними доказами доводів відповідача щодо часу припинення шлюбних відносин з позивачкою, оскільки вбачається, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. було завірено лише справжність підписів вказаних осіб на вказаних поясненнях, а не зміст цих пояснень, крім того, ст. 230 ЦПК України встановлено порядок допиту свідків під час розгляду справи, чого дотримано не було.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений позивачем судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280, 281, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 26 серпня 1995 року в Шевченківському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 712, від якого дітей немає, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понесені витрати по справі сплачений нею судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева