Справа № 367/3250/21
Провадження №2/367/1950/2022
УХВАЛА

Іменем України

11 липня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Шаповала О.О.,

представника позивача Фасулакі П.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання нотаріальних дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання нотаріальних дій протиправними.

Позивач просить: визнати протиправними нотаріальні дії приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни щодо посвідчення заповіту №1 від 25.12.2007, що зареєстрований в реєстрі за №3909; визнати протиправними нотаріальні дії приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни щодо посвідчення заповіту №2 від 12.06.2008, що зареєстрований в реєстрі за №1460; визнати протиправними нотаріальні дії приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни щодо посвідчення заповіту №3 від 13.05.2011, що зареєстрований в реєстрі за №969; визнати протиправними нотаріальні дії приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни щодо посвідчення договору дарування від 05.08.2011, що зареєстрований в реєстрі за №1666; визнати протиправними нотаріальні дії приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни щодо посвідчення договору дарування від 05.08.2011, що зареєстрований в реєстрі за №1672.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч забороні Закону України «Про нотаріат», на момент вчинення відповідних нотаріальних дій відповідачем - приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцовою Іриною Михайлівною одночасно здійснювалася адвокатська діяльність. При цьому, відповідач, усвідомлюючи про існування законних вимог щодо несумісності, не відмовила у вчиненні нотаріальних дій щодо посвідчення та реєстрації правочинів стосовно розпорядження майном, що належало спадкодавцю. Отже, на переконання позивача, вчинені відповідачем нотаріальні дії суперечать законодавству, не відповідають його вимогам, грубо порушують права та законні інтереси позивача як спадкоємця першої черги на спадкове майно.

Заслухавши пояснення представника позивача, який вважав, що дана справа підлягає розгляду місцевим судом в порядку цивільного судочинства, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у вищевказаній справі необхідно закрити, виходячи з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.04.2018 у справі №826/9928/15 за позовом фізичної особи до приватного нотаріуса визнала помилковим висновок Київського апеляційного адміністративного суду про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса (відповідача), яка у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Таким чином, беручи до уваги, що позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової І.М. не містить жодних вимог відносно спадкового майна та/або майнових прав позивача щодо такого майна, при цьому його позов обґрунтовано лише порушенням приватним нотаріусом визначених Законом України «Про нотаріат» вимог щодо несумісності та інших повноважень, тому суд вважає, що такий позов ОСОБА_1 до нотаріуса не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, ОСОБА_1 необхідно звернутися з даним спором до суду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.255, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Стрельцової Ірини Михайлівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання нотаріальних дій протиправними закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук