Номер провадження: 22-ц/813/1812/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №520/17217/13-ц за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року у складі судді Куриленко О.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 11 грудня 2013 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з січня 2007 року проживає окремо, шлюб розірвано у червні 2009 року. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 з 2007 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на утримання, не сплачує аліменти тощо, позивач ОСОБА_1 просила:

стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 1 жовтня 2013 року по 5 грудня 2013 року у розмірі 6248,88 грн.;

позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.3-5).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2013 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.20-21).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, позбавлення батьківських прав залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 207 ЦПК України (т.1 а.с.56-57).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 червня 2014 року апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.91-92).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року справу прийнято до провадження (т.1 а.с.94-95).

При продовженні розгляду позивач ОСОБА_1 збільшила позовні вимог в частині стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, вказала, що станом на 1 січня 2015 року неустойка становить 59746,12 грн., просила стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів за весь час прострочення станом на день винесення рішення; вимоги в частині позбавлення батьківських прав підтримала. 19 лютого 2015 року надала розрахунок неустойки (пені) станом на 1 лютого 2015 року в сумі 61837,09 грн. (т.1 а.с.159, 224).

ОСОБА_2 , будучи допитаною в суді, підтримала позов, на позбавленні батьківських прав наполягала.

Відповідач ОСОБА_3 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради надав висновок щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні ОСОБА_2 , 1997 року народження (т.1 а.с.217, 218-220).

Прокурор, який вступив у справу на підставі статті 45 ЦПК України на боці дитини, не заперечував проти стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, проте заперечував проти позбавлення батьківських прав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , 1997 року народження, в сумі 61837,09 грн.; позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , 1997 року народження; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 228,80 грн. (т.1 а.с.230-234).

Висновок суду мотивовано простроченням сплати аліментів та ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.2 а.с.29).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові; допустити поворот виконання рішення суду в частині неустойки (пені) (т.2 а.с.32-36).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. В судове засідання, в якому було ухвалено рішення, не з`явився, про причини неявки не повідомив, бо перебував в той час в м. Києві та не був належним чином повідомлений про дату засідання. У розгляді справи участі не приймав, був тривалий час у відрядженні в зоні проведення антитерористичної операції на сході країни. При поверненні до м. Одеси стало відомо про арешт нерухомого майна органом державної виконавчої служби, накладений при виконанні рішення суду про стягнення неустойки (пені). Донька ОСОБА_3 є його єдиною дитиною, проти позбавлення батьківських прав заперечує, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення його батьківських прав. 15 червня 2006 року він подарував дочці квартиру в рахунок майбутніх платежів по аліментам, тому вважав, що зобов`язання по утриманню дочки з огляду на ринкову вартість подарованої квартири виконав у позасудовому порядку. Донька уникає з ним зустрічі. Бути позбавленим батьківських прав відносно єдиної дочки не бажає.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. На протязі п`яти років з часу постановлення рішення ОСОБА_3 не спілкувався з дочкою, його не турбувало питання позбавлення батьківських прав, коли дочка стала дорослою на нього нахлинули батьківські почуття. Відповідач не зазначає, яку турботу він виявляв по відношенню до дочки, які дії вчиняв для налагодження стосунків, яким чином брав участь у вихованні та у життя дитини. Час, який минув після постановлення рішення довів, що суд прийняв правильний висновок. ОСОБА_3 , починаючи з січня 2007 року, проживає окремо від неї та дочки. З цього часу він не виконував жодних покладених законом на батька обов`язків, а саме не брав педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки, лише після задоволення позову про стягнення аліментів сплачував їх через виконавчу службу, не цікавився навчанням дочки, не відвідував навчальний заклад, не провідував дитину вдома, матеріальної допомоги, окрім аліментів за рішенням суду, на утримання дитини не надавав. ОСОБА_2 була допитана в судовому засіданні та категорично наполягала на позбавленні батьківських прав, оскільки батько не приділяв їй належної уваги, останній раз відвідував школу у п`ятому класі, після цього її долею не цікавився, не телефонував, зустрічей не пропонував. Про справу ОСОБА_3 знав, судові повістки направлялись за місцем його проживання, про причини неявки до суду не повідомляв. Квартира була подарована ОСОБА_3 дочці у період шлюбу за три роки до його розірвання, доказів того, що мав бути укладений договір про припинення права на аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_3 оспорював у 2012 році договір дарування квартири в судовому порядку, проте не отримав рішення на свою користь, тому доводи в тій частині, що гроші, які в майбутньому мали б погашатися ним за зобов`язаннями щодо стягнення аліментів на дочку, були замінені даруванням квартири, безпідставні. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Окрім неправильного, на думку апелянта, застосування судом першої інстанції процесуальних норм, ним не зазначається, чому для нього є важливим те, щоб його не позбавляли батьківських прав. Спроби перегляду остаточного та обов`язкового рішення з наведених мотивів без належного обґрунтування підстав для втручання в принцип res judicata не можуть вважатися причинами фундаментального характеру, які є підставою для перегляду судових рішень у контексті практики ЄСПЛ (т.2 а.с.80-88).

ОСОБА_2 надала письмові пояснення на апеляційну скаргу, за змістом яких зазначила, що їй виповнилося 23 роки, вона є дорослою, на протязі всього її свідомого життя саме мама займалася її вихованням, забезпеченням, розвитком тощо. Батько не брав педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у її вихованні. Зустрічі були випадковими. Батько судився, щоб не сплачувати аліменти на її утримання, намагався забрати подаровану їй квартиру, обливав брудом матір та її покійного чоловіка. За останні п`ять років батька бачила один раз, коли він настояв на тому, щоб знялась з реєстрації в його квартирі, що нею і було зроблено. Батьківська любов можливо й потрібна була у дитинстві, однак, постійний психологічний тиск з його боку, постійні сварки, повна байдужість до її та її інтересів стало підставою того, що сама попросила маму звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неї. Рішення суду є законним, винесене з врахуванням її, на той час ще дитини, інтересів, виходячи з об`єктивних обставин справи, розумності, справедливості (т.2 а.с.97-98).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове апеляційної скарги з огляду на наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Договору дарування, посвідченого 15 червня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3265, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 , в інтересах якої при укладенні договору діяла ОСОБА_1 (у шлюбі ОСОБА_4 ) квартиру АДРЕСА_1 .

За доводами ОСОБА_1 , що не заперечені ОСОБА_3 , разом не проживають з січня 2007 року.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (у шлюбі ОСОБА_4 ) розірвано 11 червня 2009 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2010 року в справі №2-2705/10 позов ОСОБА_5 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , задоволено; зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_2 , виселено будь-яких осіб з квартири; заборонено ОСОБА_3 та будь-яким третім особам доступ до квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2012 року, стягнуто з стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 2 березня 2012 року по 21 травня 2015 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2014 року в справі №520/9615/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 5 червня 2013 року в справі №1519/13609/2012, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання удаваним договору дарування, посвідченого 15 червня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3265, яким ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 ; припинення обов`язку сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 з підстав дарування квартири.

Згідно Довідки Одеського міського центру зайнятості №4022/11/03 від 18 листопада 2014 року ОСОБА_3 перебував на обліку як безробітний з 13 липня 2012 року по 24 січня 2014 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ковтуненко М.В. при виконанні виконавчого листа №1512/3305/2012 від 4 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 2 березня 2012 року по 31 травня 2015 року, заборгованість за період станом на 1 вересня 2014 року становила 4967,74 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Чорною М.І. при виконанні виконавчого листа №1512/3305/2012 від 4 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 2 березня 2012 року по 31 травня 2015 року, заборгованість за період станом на 1 листопада 2014 року становила 5967,74 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бубенщіковою С.С. при виконанні виконавчого листа №1512/3305/2012 від 4 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 2 березня 2012 року по 31 травня 2015 року, заборгованість за період станом на 1 лютого 2015 року становила 7467,74 грн.

11 грудня 2013 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду по з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні дочки ОСОБА_2 .

Згідно Висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації від 14 січня 2015 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недоцільним.

Судове рішення про позбавлення батьківських прав ухвалено 19 лютого 2015 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто через три місяці після ухвалення рішення про позбавлення батька батьківських прав відносно неї.

ОСОБА_3 характеризується позитивно, у 2014-2019 роках брав участь в антитерористичній операції як військовий медик, має нагороди, грамоти, подяки за сумлінне виконання службових та бойових обов`язків в районі проведення ООС, має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, з травня 2019 року є пенсіонером за віком.

У сенсі положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, за змістом яких батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої світи, готувати її до самостійного життя тощо.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживають як сім`я з 2007 року, шлюб у судовому порядку розірвано у 2009 році, після припинення сімейних стосунків дочка ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю.

У 2006 році ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарував малолітній дочці ОСОБА_2 , 1997 року народження, належну йому на праві власності квартиру. Щодо вказаної квартири у 2010 році вже після розірвання у 2009 році шлюбу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_6 подала до суду позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення. Судове рішення в частині виселення перебувало на примусовому виконанні, в ході якого було встановлено, що в квартирі проживала по найму сім`я, сам ОСОБА_3 у цій квартирі не проживав, оскільки мав інше постійне житло.

2 березня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дочки, судове рішення ухвалено 17 вересня 2012 року, переглянуте в апеляційному порядку 11 грудня 2012 року.

27 липня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування квартири удаваним, припинення обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки, рішення про відмову в позові ухвалено 3 квітня 2013 року, переглянуте в апеляційному порядку 5 червня 2013 року.

11 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні дочки ОСОБА_7 .

Отже, аналіз відносин між сторонами, які є колишнім подружжям та батьками ОСОБА_6 , вказує на те, що після припинення шлюбних відносин та вирішення перед цим питання щодо квартири АДРЕСА_2 шляхом дарування нерухомого майна малолітній на той час дочці, колишнє подружжя після розірвання в судовому порядку шлюбу мало між собою ряд спорів щодо квартири та аліментів, сутність яких вказує на те, що між сторонами склалися складні відносини, які переросли у судові спори, в тому числі й щодо майнових питань.

З позовом про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 звернулась до суду через п`ять років після припинення проживання сім`єю (за твердженнями ОСОБА_1 не проживають з ОСОБА_3 разом з січня 2007 року) та через три роки після офіційного розірвання шлюбу, отже до 2012 року батьки все ж вирішували питання утримання дочки у добровільному порядку і посилання ОСОБА_1 у позові про позбавлення батьківських прав на те, що ОСОБА_3 з 2007 року не приймав ніякої участі в утриманні дитини не може вважатися доведеним, бо ОСОБА_3 дане заперечує, а спір про стягнення аліментів на утримання дитини виник в суді лише у березні 2012 року, тобто за рік до звернення з позовом до суду про позбавлення батьківських прав та через декілька місяців після перегляду в апеляційному порядку рішення щодо договору дарування квартири. При цьому, звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дочки передувало зверненню ОСОБА_3 до суду з позовом про визнання удаваним договору дарування квартири дочці.

Розрахунки заборгованості по аліментам вказують на наявну у ОСОБА_3 заборгованість, несвоєчасність сплати аліментів, поряд з цим розрахунки містять інформацію і про часткове погашення заборгованості. Наявна в розрахунках інформація свідчить про порушення строків сплати щомісячних платежів, проте не свідчить про умисне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Порушення строків сплати аліментів припадало на період, коли ОСОБА_3 не мав достатніх доходів, зокрема, перебував на обліку як безробітний, де розмір отримуваної ним допомоги по безробіттю був фактично на рівні розміру щомісячних аліментних платежів, це не звільняло від сплати аліментів, проте об`єктивно унеможливлювало сплату таких своєчасно.

Отже, спірні питання щодо утримання дитини, подарованої дитині квартири тощо з огляду на обставини виникнення таких не можуть слугувати підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Сама по собі наявність заборгованості по аліментам у певний період, яка потому погашалась, не є підставою для позбавлення батька як платник аліментів батьківських прав, оскільки не доводить умисне ухилення від утримання дитини. Що ж до прострочення сплати аліментів, то сімейним законодавством передбачена відповідальність у вигляді неустойки (пені).

Щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, то не є спірним, що фактично після розірвання шлюбу між сторонами виникли ряд інших спірних питань та, як наслідок, складні стосунки, які не могли не вплинути на відносини між батьком і дитиною, яка залишилася проживати з матір`ю. ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_6 уникали зустрічей та спілкування, що у ОСОБА_1 склалася нова сім`я, у якій відповідно проживала його дочка.

Наявність судового рішення щодо участі батька у вихованні дитини є доказом перешкод з боку матері у спілкуванні батька з дитиною та його участі у вихованні дитини, проте відсутність такого рішення не доводить того, що таких перешкод не було.

Матеріали справи не містять доказів неналежної поведінки батька по відношенню до дочки, аморальної поведінки як такої. Докази того, що батько нехтував інтересами дочки, відсутні.

Висновок органу опіки та піклування щодо не доцільності позбавлення батька ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_6 є обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Небажання дитини, яка фактично з десяти років не проживає з батьком, спілкуватися з ним, за відсутності неналежної поведінка батька по відношенню до дитини та доказів сприяння з боку матері спілкуванню батька та дитини не є підставою для позбавлення батька батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування ґрунтується на повному та об`єктивному з`ясуванні взаємовідносин між батьками дитини, між батьком та дитиною, інших обставин, що мають суттєве значення для висновку щодо виконання/невиконання батьком своїх батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків, який застосовується за наявності зазначених статтею 164 СК України підстав та здійснюється тільки у судовому порядку. Перш за все, позбавлення батьківських прав спрямоване на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав це засіб впливу на батьків, які само звільнилися від виконання законодавчо визначених обов`язків щодо дитини.

Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей є умисною протиправною поведінкою, яка характеризується психічним ставленням особи до своєї поведінки та її наслідків: усвідомлення особою суспільної небезпеки своєї поведінки; передбачення її суспільно небезпечних наслідків; бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання.

Ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_6 не доведене, відтак, передбачена пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України підстава для позбавлення батьківських прав відсутня.

Інтереси дитини у вирішенні питання позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані всі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей. Непорозуміння між батьками не мають мати наслідком вплив на права та інтереси дітей. Орган опіки та піклування, який спілкувався з неповнолітньою ОСОБА_6 у грудні 2014 року, тобто коли дитині вже було сімнадцять з половиною років, на питання щодо мотиву позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав отримав відповідь, що вона не бажає бути зобов`язаною батькові та утримувати його на старості років. Така відповідь є насідком впливу непорозумінь між батьками, що не припустимо.

Мати дитини звернулась 11 грудня 2013 року до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав на фоні ряду судових спорів між батьками дитини, якій на той час вже виповнилось шістнадцять з половиною років. При зверненні до суду висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав як такий був відсутній. До суду орган опіки та піклування надав свій висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав у середині січня 2015 року, через місяць суд ухвалив рішення про позбавлення батьківських прав, при цьому суд не обґрунтував не прийняття ні позиції органу опіки та піклування, ні позиції прокурора, який вступив у справу на боці неповнолітньої. Позбавивши батька батьківських прав відносно неповнолітньої дитини за три місяці до досягнення дитиною повноліття, суд не обґрунтував в чому ж саме полягає захист у таких спосіб інтересів дитини.

Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не мали підстав для задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то встановленим є наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 196 СК України в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішення суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення; розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно частини 1, 2 статті 196 СК України в редакції, чинній на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішення суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішенням про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості; розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2012 року в справі №1512/3305/2012 ОСОБА_3 зобов`язаний до сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 2 березня 2012 року по 31 травня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Бубенщіковою С.С. при виконанні виконавчого листа №1512/3305/2012 від 4 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 2 березня 2012 року по 31 травня 2015 року, заборгованість за період станом на 1 лютого 2015 року становила 7467,74 грн. (т.1 а.с.226).

Зі змісту позовних вимог з урахуванням уточнень вбачається, що вимоги про стягнення неустойки (пені) пред`явлено за період з 3 березня 2012 року по 1 лютого 2015 року. В справі наявні декілька розрахунків заборгованості по аліментам, із аналізу яких можна дійти висновку, що, в межах позовних вимог у спірний період як то з 2 березня 2012 року по 1 лютого 2015 року була наявна наступна заборгованість по аліментам:

березень 2012 року лютий 2014 року 11967,74 грн., сплатив 1 березня 2014 року 10000,00 грн., залишок заборгованості 1967,74 грн.;

березень 2014 року січень 2015 року 5500,00 грн.,

а всього станом на 1 лютого 2015 року заборгованість 5500,00 грн. + 1967,74 грн. =

7467,74 грн. (т.1 а.с.6, 118, 226).

Передбачене частиною 1 статті 196 СК України право на стягнення неустойки (пені) наявне, суд першої інстанції з цими визначився правильно, однак, погодившись з наданим позивачем розрахунком, не перевірив такий та безпідставно стягнув пеню у заявленому розмірі.

Розрахунок пені за прострочення сплати аліментів підлягає проведенню на підставі частини 1 статті 196 СК України та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 квітня 2018 року в справі №572/1762/15-ц (постанова містить відступлення від правових висновків Верховного Суду України), яка констатує те, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі частини 1 статті 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Нарахування неустойки (пені) за період з 2 березня 2012 року по 1 квітня 2013 року не проводиться, так як виконавчий лист №1512/3305/2012 на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2012 року в справі №1512/3305/2012 про стягнення аліментів було видано судом 4 лютого 2013 року та звернуто ОСОБА_1 до примусового виконання у березні 2013 року, відповідно, державним виконавцем всі наявні в справі розрахунки заборгованості по аліментами проведено в тому числі й минулий час, а саме за період, починаючи з 2 березня 2012 року.

На 1 квітня 2013 року заборгованість по аліментам становила 6467,74 грн., сплачена 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 квітня 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає 335 днів, пеня становить 21666,93 грн. (6467,74 грн. : 100 х 1% х 335 днів = 21666,93 грн.);

аліменти за квітень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 травня 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 травня 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає днів, 304 дні, пеня становить 1824,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 304 днів = 1824,00 грн.);

аліменти за травень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 червня 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 червня 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає 273 днів, пеня становить 1365,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 273 днів = 1365,00 грн.);

аліменти за червень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 липня 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 липня 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає 243 днів, пеня становить 1215,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 243 днів = 1215,00 грн.);

аліменти за липень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 серпня 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 серпня 2013 року по 1 березня 2013 року включно складає 212 днів, пеня становить 1060,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 1060 днів = 1060,00 грн.);

аліменти за серпень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 вересня 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 вересня 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає 181 днів, пеня становить 905,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 181 днів = 905,00 грн.);

аліменти за вересень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 жовтня 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 жовтня 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає 151 днів, пеня становить 755,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 151 днів = 755,00 грн.);

аліменти за жовтень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 листопада 2013 року, сплачені 1 березня 2014 року, прострочення за період з 1 листопада 2013 року по 1 березня 2014 року включно складає 120 днів, пеня становить 600,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 120 днів = 600,00 грн.);

аліменти за листопад 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 грудня 2013 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 грудня 2013 року по 1 лютого 2015 року включно складає 427 днів, пеня становить 2135,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 427 днів = 2135,00 грн.);

аліменти за грудень 2013 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 січня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 січня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 396 днів, пеня становить 1980,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 396 днів = 1980,00 грн.);

аліменти за січень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 лютого 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 лютого 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 365 днів, пеня становить 1825,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 365 днів = 1825,00 грн.);

аліменти за лютий 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 березня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 березня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 337 днів, пеня становить 1685,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 337 днів = 1685,00 грн.);

аліменти за березень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 квітня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 квітня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 306 днів, пеня становить 1530,00 грн. (500,00грн. : 100 х 1% х 306 днів = 1530,00 грн.);

аліменти за квітень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 травня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 травня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 276 днів, пеня становить 1380,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 276 днів = 1380,00 грн.);

аліменти за травень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 червня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 червня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 245 днів, пеня становить 1225,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 245 днів = 1225,00 грн.);

аліменти за червень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 липня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 липня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 215 днів, пеня становить 1075,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 215 днів = 1075,00 грн.);

аліменти за липень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 серпня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 серпня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 184 днів, пеня становить 920,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 184 днів = 920,00 грн.);

аліменти за серпень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 вересня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 вересня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 153 днів, пеня становить 765,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 153 днів = 765,00 грн.);

аліменти за вересень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 жовтня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 жовтня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 123 днів, пеня становить 615,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 123 днів = 615,00 грн.);

аліменти за жовтень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 листопада 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 листопада 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 92 днів, пеня становить 460,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 92 днів = 460,00 грн.);

аліменти за листопад 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 грудня 2014 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 грудня 2014 року по 1 лютого 2015 року включно складає 62 днів, пеня становить 310,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 62 днів = 310,00 грн.);

аліменти за грудень 2014 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 січня 2015 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 січня 2015 року по 1 лютого 2015 року включно складає 31 днів, пеня становить 155,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 31 днів = 155,00 грн.);

аліменти за січень 2015 року в сумі 500,00 грн. підлягали сплаті 1 лютого 2015 року, станом на 1 лютого 2015 року не сплачені, прострочення за період з 1 лютого 2015 року по 1 лютого 2015 року включно складає 0 днів, пеня становить 0,00 грн. (500,00 грн. : 100 х 1% х 0 днів = 0,00 грн.).

З приведених розрахунків:

за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 11967,74 грн. станом на 1 березня 2014 року неустойка (пеня) за період з 1 квітня 2013 року по 1 березня 2014 року становила 37015,93 грн. (21666,93 грн. + 15349,00 грн. = 37015,93 грн.);

за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 7467,74 грн. станом на 1 лютого 2015 року неустойка (пеня) за період з 1 квітня 2013 року по 1 лютого 2015 року становила 8435,00 грн.;

а всього в загальній сумі 45450,93 грн. (37015,93 грн. +8435,00 грн. = 45450,93 грн.), що, відповідно, перевищує заборгованість за аліментами, відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати яких підлягає застосуванню.

У сенсі положень нині діючої редакції частини 1 статті 196 СК України неустойка (пеня), що підлягає стягненню в даному випадку, не може перевищувати 19435,48 грн. (11967,74 грн. + 7467,74 грн. = 19435,48 грн.).

Частина 1 статті 196 СК України в редакції, що була чинною на час дії періоду, за який проводиться нарахування неустойки (пені), таких обмежень не передбачала, проте були та є чинними положення частини 2 статті 196 СК України, згідно яких розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В справі відсутні докази наявності у ОСОБА_3 постійного доходу (заробітку), витрат майнового характеру тощо у спірний період, які б вказували на те, що його матеріальний стан дозволяв сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі. ОСОБА_3 на протязі півтора років перебував на обліку як безробітний, де отримував допомогу на рівні розміру щомісячного платежу по аліментам.

Обставини справи, наявні в обґрунтування таких докази в своїй сукупності надають підстави для застосування положень частини 2 статті 196 СК України та, відповідно, зменшення розміру неустойки (пені) до 19435,48 грн.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в сумі 19435,48 грн.

Судове рішення від 19 лютого 2015 року в частині стягнення неустойки (пені) в розмірі 61837,09 грн. до його оскарження певний час виконувалось. В справі наявні дані виконавчої служби на запит ОСОБА_3 від 7 квітня 2020 року про часткове примусове виконання рішення суду, тому стягнуті в примусовому порядку суми підлягають зарахуванню в рахунок стягнутої рішенням суду апеляційної інстанції неустойки (пені) в розмірі 19435,48 грн. (т.2 а.с.92).

Відповідно до положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, про розгляд справи 8 грудня 2014 року ОСОБА_3 належним чином не повідомлений, судова повістка повернулася до суду без вручення «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.153, 154).

У період між судовими засіданнями 8 грудня 2014 року та 13 січня 2015 року (реєстрація через канцелярію суду на заяві відсутня) ОСОБА_1 в особі представника подала заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, в частині стягнення пені; заява та доданий до неї розрахунок не вручені відповідачу ОСОБА_3 , проте прийняті судом та покладені в основу судового рішення (т.1 а.с.159).

26 січня 2015 року до суду надано Висновок від 14 січня 2015 року №2243/01-11 органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (т.1 а.с.217).

Про розгляд справи 13 січня 2015 року ОСОБА_3 належним чином не повідомлений, судова повістка повернулася до суду без вручення, розгляд справи відкладено на 19 лютого 2015 року (т.1 а.с.212, 215, 216).

На 19 лютого 2015 року матеріали справи доказів повідомлення ОСОБА_3 не містить.

Згідно доводів ОСОБА_3 він два з половиною роки був у відрядженні як військовий медик, в м. Одесі не знаходився.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду не спростовані, що згідно положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції по суті вимог.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з жовтня 2020 року, призначалась до розгляду на 11 березня 2021 року, 17 червня 2021 року, 18 листопада 2021 року, 27 січня 2022 року, 3 лютого 2022 року, 3 березня 2022 року, 1 грудня 2022 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», «SMS»-повідомлення «Судова повістка…». Підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 1 грудня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 19435 грн. 48 коп. Рішення суду в цій частині вважати виконаним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова