Номер провадження: 22-ц/813/871/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року у складі судді Бузовського В.В.,

встановив:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про виселення та зняття його з реєстраційного обліку з посиланням на те, що 07.10.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 17.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., за реєстром №1455. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення. В частині вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_2 відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В скарзі посилається на те, що висновок суду про те, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 є помилковим та не має документального підтвердження. Ухвалюючи рішення на підставі недоведеної обставини, суд неправильно застосував норми матеріального права, що містяться в ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та в ст. 109 ЖК Української СРСР. Отже, в порушення ст. 5 ЦПК України суд неправильно застосував спосіб захисту у вигляді виселення відповідача з приміщення, в якому він не проживає і не зареєстрований.

13.03.2019 ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення в яких зазначив, що задовольняючи позов банку, суд не прийняв до уваги, що у відповідача відсутня заборгованість перед банком. Суд не врахував, що запис №16870334 від 07.10.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно-про державну реєстрацію набуття АТ КБ «Приватбанк» права власності на вищезазначену квартиру здійснено державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко C.B. у період розгляду апеляційної скарги на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 11.05.2016 про стягнення АТ КБ «ПриватБанком» заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У подальшому вказане заочне рішення Суворовського районного суду у м. Одеса було скасовано апеляційним судом Одеської області (рішення від 14.12.2016) та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду залишено без змін (ухвала від 26.07.2017). Апеляційним і касаційним судами встановлено відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанком». Вказані обставини встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили. У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою скасувати реєстрацію права власності на предмет іпотеки (справа № 523/17310/16-ц) проте, у задоволені вимог було відмовлено з причин не вірного способу формулювання кількох взаємопов`язаних позовних вимог. У позовній заяві у якості основної вимоги заявлено визнати недійсним кредитний договір укладений 17.04.2006 між ОСОБА_1 та AT КБ «Приватбанк» та (у якості похідних вимог) застосувати внаслідок його недійсності, тобто застосувати двосторонню реституцію у вигляді повернення з боку АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а також визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко C.B. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 31835484 від 12.10.2016 та запису 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - про державну реєстрацію набуття АТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 10.10.2017 позовну вимогу ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 17.04.2006 залишено без задоволення, однак суд під час вирішення справи не розглянув усі заявлені позовні вимоги, а саме: застосування двосторонньої реституції у вигляді повернення з боку АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а також визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко C.B. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №31835484 від 12.10.2016 запису 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - про державну реєстрацію набуття АТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

26.04.2018 Суворовським районним судом м. Одеса винесено додаткове рішення по справі, яким суд відмовив у задоволенні вищезазначених, не розглянутих позовних вимог з мотивів того, що ці вимоги є похідними, як наслідок застосування наслідків недійсного правочину (основної позовної вимоги), а не самостійними позовними вимогами.

В судове засідання 06.12.2022 учасники справи не з`явилися, ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на воєнний стан, бажання взяти участь в розгляді справи особисто, представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені причини буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, у попередніх засіданнях ОСОБА_1 та його представник надавали пояснення, їх право участі в судовому засіданні реалізоване, та надалі розгляд справи неодноразово відкладався за заявою ОСОБА_1 , причини неявки в судове засідання неможна вважати поважними, правові підстави для її відкладення відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною першою ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на

підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Встановлено, що 17.04.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ОDН0GK01420064, відповідно до умов якого останньому надано кредит в розмірі 23 600,00 доларів США ( з яких 20000 доларів США для придбання нерухомого майна та 3600 доларів США на сплату страхових платежів) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 % від суми наданого кредиту щомісячно в остаточною датою повернення 15.04.2021.

На забезпечення виконання кредитного договору 17.04.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки кв. АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., за реєстром № 1455.

Також зі змісту договору іпотеки видно, що квартира набута ОСОБА_1 за договором купівлі продажу, укладеним 17.04.2006, договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. за реєстром № 1450.

За доводами банку квартиру придбано за кредитні кошти, таке не спростовано ОСОБА_1 .

В свою чергу, час покупки квартири збігається з часом укладання кредитного договору та договору іпотеки, що з урахуванням цілей кредиту придбання нерухомого майна, є підтвердженням покупки квартири на кредитні кошти.

В зв`язку з наявністю заборгованості на підставі договору іпотеки від 17.04.2006, ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_2 , повідомивши ОСОБА_1 про необхідність добровільного звільнення квартири у строк, встановлений законом, проте вимога залишилася без задоволення.

Таким чином, позивач як власник майна вправі був пред`явити вимоги про виселення ОСОБА_1 , придбання квартири за кредитні кошти виключає обов`язок виселення з наданням іншого житла, висновок суду про задоволення позову відповідає обставинам справи, ґрунтується на законі.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції право власності ПАТ КБ «Приватбанк» не скасовано, відтак висновки суду відповідають обставинам справи.

До того ж скасування рішення суду, яке стало підставою для ухвалення іншого, може бути підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами, однак не підставою скасування рішення суду, оскільки на час вирішення спору судом першої інстанції відсутні рішення, які б спростували право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірну квартиру.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту через відсутність реєстрації ОСОБА_1 в квартирі, оскільки незалежно від фактичних обставин проживання в квартирі, виселення є тим наслідком, який підлягає застосуванню в порядку ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, на які посилається позивач.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування вимог Закону України «Про іпотеку», ЖК України не містять конкретних обставин, які б свідчили про порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, інші доводи у скарзі відсутні.

Водночас слід зазначити, що відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнити пунктом 5-2 такого змісту: "5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону".

З огляду на вищевикладене та те, що на момент ухвалення апеляційним судом даного судового рішення воєнний стан в Україні триває, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зупинити виконання даної постанови апеляційного суду на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року в оскарженій частині залишити без змін.

Зупинити виконання даної постанови на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28.12.2022

Головуючий:

Судді: