печерський районний суд міста києва
Справа № 419/45/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника позивача: не з`явився,

представник відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс-банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про припинення договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до суду до Акціонерного товариства «Правекс-банк» (далі - відповідач, АТ «Правекс-банк», банк,), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), у якому просить визнати припиненим договір поруки № 2046-001/07Р, укладений між АТ «Правекс-банк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13.03.2007 року між АТ «Правекс-банк» в особі Луганської філії та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2046-001/07Р, згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у сумі 20 400,00 дол. США на строк до 13.03.2032 року зі сплатою відсотків у розмірі 11,99% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р між ОСОБА_1 та АТ «Правекс-банк» укладено договір поруки від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р. Починаючи із червня 2014 року в порушення умов кредитного договору від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р ОСОБА_2 свої зобов`язань за договором не виконував, кредит та відсотки не сплачував, оскільки на території Луганської області розпочалися військові дії. У 2017 році АТ «Правекс-банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно, який задоволено заочним рішенням від 09.01.2018 року, яке станом на день звернення з вказаним позовом оскаржується в апеляційному порядку. Разом з цим, це не позбавляє позивача права на звернення до суду із позовом про припинення договору поруки, оскільки ОСОБА_2 з червня 2014 року перестав сплачувати кредит, а тому право вимоги у відповідача до позивача існувало протягом шести місяців, тобто до січня 2015 року. Проте, вимога до поручителя направлена не була, а лише в 2017 році АТ «Правекс-банк» звернувся до суду із позовом до позичальника. Таким чином, договір поруки від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р припинився у зв`язку із тим, що банк протягом шести місяців не направив на адресу поручителя вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 11.01.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 10.03.2021 року клопотання АТ «Правекс-банк» про передачу цивільної справи за підсудністю задоволено. Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ «Правекс-банк» про припинення договору поруки, третя особа - ОСОБА_2 , передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Правекс-банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про припинення договору поруки. Розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.05.2021 року

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 03.08.2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 03.08.2021 року, було знято з розгляду та призначено на 05.10.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2021 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 14.01.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2022 року розгляд справи у судовому засіданні відкладено на 30.03.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2022 року розгляд справи у судовому засіданні відкладено на 01.09.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Правекс-банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про припинення договору поруки, та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 14.12.2022 року.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача та просив у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання третя особа не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності його до суду не надходило.

У зв`язку із поданням всіх документів по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2046-001/07Р, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 20 400,00 дол. США строком до 13.03.2032 року зі сплатою 11,99 % річних (а. с. 9-12).

13.03.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 2046-001/07Р на забезпечення виконання кредитного договору від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 (а. с. 13-14).

Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.01.2018 року у справі № 419/882/17 позовні вимоги АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення богу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р у сумі 14 322,17 дол. США (а. с. 15, 16).

Постановою Луганського апеляційного суду від 08.02.2021 року заочне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.01.2018 року в оскаржуваній частині позовних вимог АТ «Правекс-банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог АТ «Правекс-банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено (а. с. 61-64).

За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність.

При цьому, визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України).

Зазначений правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що АТ «Правекс-банк» зверталося із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р та заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.01.2018 року у справі № 419/882/17 позовні вимоги АТ «Правекс-Банк» задоволено, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р у сумі 14 322,17 дол. США (а. с. 15, 16).

Постановою Луганського апеляційного суду від 08.02.2021 року заочне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.01.2018 року в оскаржуваній частині позовних вимог АТ «Правекс-банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог АТ «Правекс-банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено (а. с. 61-64).

При цьому, із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом встановлено, ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 04.05.2021 року скасовано заочне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 09.01.2018 року за позовом АТ «Правекс-банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 19.10.2021 року у задоволенні позову АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Водночас суди попередніх інстанцій не встановили, яке саме право позивача порушується чи оспорюється.

Отже, необхідною умовою задоволення позову є наявність спору. Зокрема, у справі про визнання поруки припиненою позивач має довести, що відповідач вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок позивача, який не був установлений судовим рішенням або не є предметом розгляду в іншій справі.

Водночас, позивач не довів, що відповідач вважає наявними будь-які свої права, крім тих, за захистом яких АТ «Правекс-банк» зверталося до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 . Отже, ОСОБА_1 мав захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19), відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Враховуючи те, що питання стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.03.2007 року № 2046-001/07Р було предметом розгляду у справі № 419/882/17, в якій за результатами апеляційного перегляду у задоволенні позовних вимог банку у цій частині було відмовлено, тому суд дійшов висновку, що у цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України).

За положеннями ст. 80 цього Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивач не довів порушення свого права або інтересу.

Керуючись ст.ст. 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс-банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про припинення договору поруки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 14.12.2022 року.

Суддя Є.С. Хайнацький