Провадження № 2/686/5104/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Палінчака О.М.,

при секретарі Антосєві В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

11 серпня 2022 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, та моральної шкоди, в якій просять стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду у розмірі 5 856 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та понесені судові витрати, що складаються із судового збору 922,40 грн., витрат на проведення експертного дослідження 4 000 грн., витрат на правничу допомогу 5 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилаються на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

11 січня 2022 року відбулось залиття квартири позивача і було затоплено стелю в туалеті, кухні, затоплений лінолеум на кухні, яке сталося через відкритий кран на кухні квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 , який не бажав вирішити дане питання добровільно.

В результаті вказаної події, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у вимушених змінах у житті, тривалому знаходженні в стані стресу та зниженні якості проживання. А тому, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 15.08.2022 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причин неявки до суду не надавав, відзив до суду не подав.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст. 178, ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду, за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 02.09.2005 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів № 1431560, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.09.2005 року.

11 січня 2022 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, про що було складено акт про залиття квартири. Із копії даного акту вбачається, що у зв`язку із залиттям у кв. АДРЕСА_1 , було затоплено стелю в туалеті, кухні, лінолеум (на основі) на кухні, зверху текла вода в туалеті, на кухні та коридорі. Причиною залиття був відкритий кран на кухні. Власник квартири відпочивав в другій кімнаті, яка розташована по правій стороні квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2

14 червня 2022 року позивач звернулась із заявою про проведення експертного дослідження і згідно висновку експерта № 965ед/022 від 08.07.2022 року розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття в цінах станом на 07.07.2022 року становить 5 856 грн.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 151 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 177 ЖК встановлено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Згідно ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведені положення унормовують загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В свою чергу, шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення є зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому за положеннями ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того, аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене, з урахуванням визначених процесуальними кодексами принципів змагальності й диспозитивності, саме на відповідача у даній категорії справ покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди особі, майно/здоров`я якої постраждало внаслідок неналежного утримання об`єкта.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 04 березня 2019 року у справі №752/20375/15-ц, провадження № 61-16031св18.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення, обов`язковому з`ясуванню у процесі розгляду даної справи підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи надані позивачем докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи є достатніми та достовірними, не спростовані відповідачем та його представником у процесі судового розгляду.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку з утримання квартири АДРЕСА_3 , у належному стані, було спричинено пошкодження у квартирі АДРЕСА_4 власником якої є позивач, що завдало останній матеріальної шкоди.

Зважаючи на те, що висновок експерта № 965ед/022 від 08 липня 2022 року виготовлений судовим експертом ФОП ОСОБА_3 , що діяв на підставі свідоцтва № 18-21/П, в суду немає підстав вважати даний висновок експерта неналежним або недопустимим доказом, оскільки такий передбачений чинним законодавством, отриманий у спосіб визначений законом та має безпосереднє відношення до справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також, враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Отже, вирішуючи спір по суті, надавши оцінку поданим суду доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивач надала належні та допустимі докази на підтвердження завдання їй майнової шкоди, оскільки доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю (діями) її заподіювача.

В свою чергу, відповідач в ході судового розгляду не спростував належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вказані доводи позивача.

Розглядаючи позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, суд вважає доведеним, що позивачці було заподіяно моральну шкоду, оскільки в результаті пошкодження її майна, вона знаходилась у стресовому стані та відчувала побутові незручності, був порушений звичайний спосіб її життя.

Суд, виходячи із засад розумності, співрозмірності із заподіяною шкодою, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, та на користь позивача підлягає стягненню з відповідача моральна шкода у сумі 2 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з проведенням будівельно-технічного дослідження пропорційно до задоволених вимог в розмірі 7 231 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 280, 281, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 5 856 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) судові витрати в розмірі 7 231 грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 14.12.2022 року.

Суддя: