КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2492/22
УХВАЛА

13.07.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :14:001:0152, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0369 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування наданої заяви заявник посилається на те, що на підставі рішення Таїровської селищної ради за № 716 від 20.07.2005 року вона отримала у власність земельну ділянку на території Таїровської селищної ради для ведення індивідуального садівництва площею 0,007 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на якій вона побудувала садовий будинок, що підтверджується свідоцтвом про право власності 16.12.2013 року індексний номер 14729834 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про. реєстрацію права власності від 16.12.2013 року № 14730388.

28.06.2022 року, як вказує заявник, вона дізналася про те, що земельна ділянка, що знаходиться поруч з її будинком, і яка належала раніше ОСОБА_3 , була продана ним ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.06.2022р. № 303688283.

Більш того, заявник зазначає, що дружина ОСОБА_2 розпочала незаконне знесення господарських будівель, якими користуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та вона - ОСОБА_1 , і які також розташовані біля земельної ділянки.

В подальшому, заявник стверджує, що ОСОБА_2 повідомив її в усній формі, щоб вона прибирала з його земельної ділянки свій будинок.

При цьому, заявник вказує, що право власності на садовий будинок оформлено нею у 2013 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.12.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2013 року № 14730388, документи на земельну ділянку нею ще не оформлені, однак вона користується на законних підставах вказаною ділянкою та садовим будинком з 1986 року.

Як зазначає ОСОБА_1 , вона має намір звернутися до суду з позовною заявою про визнання незаконним договору купівлі-продажу житлового будинку № 4949 від 22.04.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С.; визнання незаконним договору купівлі-продажу № 4947 земельної ділянки від 22.04.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С.; визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради про відведення земельної ділянки № 5601-VII від 11.12.2019 року; скасування державної реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 стверджує, що для підтвердження факту порушення її права власності на земельну ділянку внаслідок незаконної приватизації суміжної земельної ділянки нею здійснюється збір необхідних доказів, а саме: проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 кадастровий номер :14:001:0152 площею 0,0369 га; рішення Одеської міської ради про відведення земельної ділянки № 5601-VII від 11.12.2019 року, а після отримання зазначених документів вона має намір замовити проведення земельно-технічної експертизи, яка встановить факт накладання земельних ділянок і визначить точну площу такого накладання. Проведення вказаних дій по збору доказів вже ведеться, але ще потребує певного часу.

З урахуванням викладеного, оскільки, як стверджує заявник, її права як землекористувача були порушені ОСОБА_3 , який незаконно приватизував земельну ділянку, та в подальшому продав її ОСОБА_2 , який на теперішній час порушує її права, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідною заявою про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу заяву про забезпечення позову було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається , зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Таїровської селищної ради за № 716 від 20.07.2005 року ОСОБА_1 було передано безоплатно у власність земельну ділянку на території Таїровської селищної ради для ведення індивідуального садівництва площею 0,007 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

На вказаній земельній ділянці, як стверджує заявник, вона побудувала садовий будинок.

Так, зі свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 16.12.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником садового будинку, загальною площею 37,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, суд звертає увагу, що земельна ділянка та садовий будинок мають різні адреси їх місцезнаходження.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,2 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м.

Звертаючись до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 порушує її права як землекористувача, який незаконно приватизував земельну ділянку.

Разом з тим, ніяких доказів того, що ОСОБА_2 порушує її права як землекористувача земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , суду надано не було, як і не було надано доказів того, що ОСОБА_2 є власником або землекористувачем земельної ділянки.

При цьому, заявник сама вказує, що вона не є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а є власником садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, земельна ділянка та садовий будинок мають різні адреси їх місцезнаходження.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:

- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 151 ЦПК України, що у заяві про забезпечення позову повинно бути вказано обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Всупереч вказаним вимогам закону, заява не містить достатніх обґрунтувань та доказів щодо необхідності встановлення заборони відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :14:001:0152, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0369 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не зрозуміло, яким чином, можливе рішення суду про задоволення позову у разі пред`явлення позову про визнання незаконним договору купівлі-продажу житлового будинку № 4949 від 22.04.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., визнання незаконним договору купівлі-продажу № 4947 земельної ділянки від 22.04.2021р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради про відведення земельної ділянки № 5601-VII від 11.12.2019 року, скасування державної реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не зможе бути виконаним або будуть труднощі по його виконанню.

Заявником не наведено у заяві обґрунтованих причин, за яких необхідно застосувати саме такий захід забезпечення позову.

Таким чином, заявником не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення судупро задоволення позову у разі пред`явлення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду з позовом.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із майбутніми заявленими позовними вимогами, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви, є необґрунтованою, а її доводи та матеріали не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньомуу разі пред`явлення позову.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом майбутніх позовних вимог; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у майбутньомуу разі пред`явлення позову в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, подану до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Петренко В. С.