КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5185/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Даниленко Тетяни Іванівни, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С.

у цивільній справі № 752/12070/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14 травня 2021 року та до досягнення кожною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 12 серпня 2011 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2021 року розірвано. Вона та ОСОБА_1 є батьками малолітній дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею, перебувають повністю на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надає тільки після неодноразових нагадувань та прохань, через що з ним виникають сварки та погіршуються відносини, хоча має таку можливість, тому позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позовної заяви - 18 травня 2021 року і до досягнення кожним повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач в особі свого представника подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру визначеної суми аліментів та стягувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду позову - 18 травня 2021 року і до досягнення кожним повноліття. Зазначаючи також, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував ані стану здоров`я, ані матеріальне становище платника аліментів і наявність у нього грошових коштів та/або доходу, ані того, що з січня 2021 року він добровільно сплачував ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей.

Представником ОСОБА_4 - адвокатом Діхтяренко О.М. надана відзив на апеляційну скаргу в якому остання заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно доч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5000 грн., суд першої інстанції зазначав, що звертаючись до суду з позовом позивач визначала аліменти в розмірі по 10 000 грн. на кожну дитину, мотивуючи це витратами які вона несе щомісячно в розмірі 40 000 грн., а відповідач у справі є платіжоспроможним та може нести такі витрати по утриманню дітей, на думку суду не надала доказів несення нею щомісячних витрат у заявленому розмірі. Та включила до заявленого розміру витрати по відвідуванню дітьми приватного дошкільного закладу, участь у різних гуртках, клубах, а також витрати на лікування. Тому вважав, вказаний розмір аліментів в сумі 10 000 грн. на кожну дитину завищеним.

Критично були оцінені судом і доводи відповідача, за якими він вказував про можливість здійснення сплати аліментів розмірі що буде відповідати 2500 грн. на кожну дитину щомісячно. Так як надані ним докази не містять підтверджень того, що він як ФОП в своїй діяльності використовує орендовані приміщення та працю найманих працівників, що зменшують його доходи від відображених у податкових деклараціях.

З огляду на викладене, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції враховував обставини зазначені в ст. 182 СК України, а також виходив з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, а тому враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку котрі були забезпечені ним батьками до розірвання шлюбу і до яких діти звикли, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позицію відповідача щодо розміру аліментів та його матеріальне становище, а також те, що відповідач є працездатною особою, і наявність інвалідності та стан його здоров`я не перешкоджає трудовій діяльності, вважав за необхідне з урахуванням положень ст. 184 СК України визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень на кожну дитину щомісяця.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень ст.180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник вказував на те, що на підтвердження свого доходу ним було надано податкову декларацію платника єдиного податку - ФОП за 2020 рік, відповідно до якого загальна сума його доходу становила 1719816,65 грн., та виписки по рахунку у АТ «КБ» Глобус» за січень-грудень 2020 року. Надані докази безпідставно не були взяті до уваги судом першої інстанції, хоча вказують на те, що його середньомісячний дохід складав -7 664, 79 грн. Крім того, він є інвалідом з дитинства та отримує соціальну пенсію, сума якої за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року склала 10 614 грн., тобто 1769 грн. на місяць. Іншого доходу, крім вищевказаного він не має. Відтак, висновки суду першої інстанції про його великий заробіток, який би дозволяв йому здійснювати оплату витрат дітей не ґрунтуються на матеріалах справи. Так як ним ще було надано письмові докази на підтвердження того, що його мати ОСОБА_7 , зі свого особистого рахунку здійснила оплату навчання внуків.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни судового рішення. Відповідачем було не спростовано висновки суду в частині розрахування ним наданого розміру доходу для ФОП по загальній системі оподаткування.

Слід також зазначити, що відповідач сам визнавав той факт, що проживаючи сім`єю (до часу розірвання шлюбу) саме він здійснював забезпечення виконання договорів про надання освітніх послуг № 29-20/21 від 08 травня 2020 року та № 110-21/22 від 11 березня 2021 року, укладених між ТОВ "НВК "Загальноосвітній начальний заклад І - ІІІ ступенів "Міжнародна інноваційна Школа" - "Дитячий садок "Хеппі Нест" та сторонами у справі як батьками ОСОБА_5 , де останній відвідував приватний дитячий садок задля отримання освітніх послуг початкової/базової і повної загальної середньої освіти.

Згідно договору про надання послуг з денного догляду за дитиною за № 41-21/22 від 07 травня 2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_8 та сторонами у справі як батьками ОСОБА_5 , останній надаються послуги з денного догляду, послуги, які не обумовлені будь-якими рівнями, а також освіти та розвитку у сфері культури.

Згідно з довідкою ТОВ "Сміла-Аудіо" за № 02/к від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 з 01 грудня 2012 року працює у товаристві на посаді спеціаліста по підбору і настроюванню слухових апаратів з неповним робочим днем, й за липень 2020 року - грудень 2020 року йому виплачено заробітну плату у розмірі 12 075,00 грн.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач з 23 серпня 2017 року зареєстрований як фізична-особа підприємець, який здійснює свою діяльність за спрощеною системою оподаткування.

Також, відповідач у справі є інвалідом з дитинства (ІІІ група) та отримує соціальну пенсію, сума якої за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року склала 10 614,00 коп.

Тобто, за матеріалами справи вбачається, що відповідач працює та має достатній дохід, суд першої інстанції, врахувавши наявність у відповідача інвалідності та задовольнивши частково позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 5 000 грн. на кожну дитину щомісячно, у повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України та інтереси дітей, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку.

Крім того, слід зауважити, що як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, відповідач зазначав, що ним самостійно провадиться оплата навчання дітей та з січня 2021 року ним добровільно сплачуються аліменти на утримання дітей.

Факт добровільного надання відповідачем коштів на утримання дітей жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів у судовому порядку, адже вказані обставини можуть бути враховані виконавцем при виконанні судового рішення за умови надходження відповідної заяви від платника аліментів.

Разом з тим, доказів, які б свідчили як про безумовну відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, так і про те, що він є непрацездатною особою, матеріали справи не містять.

Натомість, у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дитини та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дитини тим з батьків, який не проживає з нею, до досягнення останніми повноліття.

Посилання скаржника на те, що сума присуджених до стягнення аліментів є занадто завищеною, колегія суддів відхиляє, адже факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батька від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23грудня 2019 року по справі № 344/10981/16-ц.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості, надавати кошти на утримання дітей в розмірі визначеному судом з урахуванням обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Даниленко Тетяни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:

Судді: