Дата документу 22.06.2022 Справа № 333/4680/17
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 333/4680/17 Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г. Провадження №22-ц/807/1049/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 22 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № ML-200/905/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 51 265,00 Швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом, з остаточним строком повернення кредитних коштів 22 червня 2031 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 22 липня 2008 року було укладено договір поруки № SR200/905/2008, за яким остання зобов`язалася перед кредитором нести солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором станом на 15 серпня 2016 року утворилась заборгованість перед банком у розмірі 51 732,46 Швейцарських франків, з яких: залишок заборгованості за кредитом 45241,56 Швейцарських франків, сума нарахованих та несплачених відсотків за Кредитним договором 6490,90 Швейцарських франків.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «ОТП Банк» просив стягнути солідарно з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № ML-200/905/2008 від 22 липня 2008 року у розмірі 51732.46 швейцарських франків та понесені судові витрати у розмірі 19915.89 гривень.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-200/905/2008 від 22 липня 2008 року в сумі 51732,46 Швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2016 року становить 1327726,11 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитом 45241,56 Швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2016 року 1161135,59 грн, суми нарахованих та несплачених відсотків за Кредитним договором 6490,90 Швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 15 серпня 2016 року становить 166590,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в сумі 19915,89 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог Акціонерне Товариство «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року в частині відмови у стягненні боргу з поручителя ОСОБА_2 і ухвалити в цій частині нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що звернувшись 18 листопада 2016 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом про дострокове стягнення всієї суми заборгованрості за кредитним договором №ML-200/905/2008 від 22 липня 2008 року, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому звернувшись до суду з позовом у цій справі після шестимісячного строку в силу ст. 559 ЦК України порука припнила свою дію. Водночас суд першої інстанції не взяв до уваги, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року у справі №331/7631/16-ц позовну заяву АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернуто позивачу на підставі п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду (справа не підсудна цьому суду), тому позовна заява, що була подана позивачем (АТ «ОТП Банк») до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя не створила юридичних наслідків для відповідачів, на які посилається суд першої інстанції; не змінила порядок умови і строк дії кредитного договору. З позовом у цій справі позивач звернувся 10 серпня 2017 року, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2017 року відкрито провадження у справі №333/4680/17. Таким чином, саме 10 серпня 2017 року позивач змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, тому строк звернення позивачем до суду із позовом до поручителя не пропущений.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило, проте відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

АТ « ОТП Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленням про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки ( т. 2 а.с.196) до апеляційного суду не з`явився, на адресу апеляційного суду від АТ «ОТП Банк» надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника, вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримує у повному обсязі ( т. 2 а.с.219-220).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності АТ «ОТП Банк» .

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду переглядається лише в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-200/905/2008 від 22 липня 2008 року з поручителя ОСОБА_2 , в частині задоволених позовних вимог про стягнення забогованості з ОСОБА_1 рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-200/905/2008 від 22 липня 2008 року з боржника ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у договорі поруки не встановлено строк після якого порука припиняється, а умови договору поруки ( пункт 4.1 договору поруки) про його дію до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, не може розглядатися як установлення строку дії поруки, тому в цьому разі підлягають застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Враховуючи, що умовами договору визначено його виконання щомісячними платежами, тому строк пред`явлення кредитором вимог до пручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. У такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Ззвернувшись до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 18 листопада 2016 року з позовом до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором вимагаючи дострокового повернення всієї суми кредиту, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, а тому мав пред`явити позов до поручителя протяом шести місяців, починаючи від цієї дати. З позовом до суду у цій справі позивач звернувся 10 серпня 2017 року, тобто після спливу шестимісячного строку, що свідчить про припинення прруки та відсутність підстав для покладення на поручителя солідарної відповідальності за кредитною заборгованістю. При цьому, суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № ML-200/905/2008, за яким останньому був виданий кредит в сумі 51265,00 Швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування Кредитом (фіксований відсоток 4,75 % річних + FIDR).

Згідно з пунктом 1.5.1. частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів. Відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до Кредитного договору, погашення заборгованості за договором сторони визначили щомісячними платежами у сумі 490,05 Швейцарських франків, 22 числа кожного місяця починаючи з 22 серпня 2008 року. Датою остаточного повернення Кредиту є 22 квітня 2031 року ( а.с. 6-10 т. 1).

Відповідно до 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобов`язань за цим договором, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього договору. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержаня позичальником відповідної вимоги.

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 22 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-200/905/2008, згідно з яким остання зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Пунктом 4.1. Договору поруки зазначено, що він набирає чинності з дати його підписання Сторонами (дата Договору) і діє до повного виконання Боргових зобов`язань за Кредитним договором ( а.с. 12 т. 1 ).

Як встановлено судом та перевірено доказами, що відповідач ОСОБА_1 в період дії договору свої зобов`язання за договором виконував неналежним чином та не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2016 року має заборгованість в сумі 51 732,46 Швейцарських франків, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на день проведення розрахунку становило 1 327 726,11 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 45241,56 Швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 серпня 2016 року становить 1 161 135,59 грн., сума нарахованих та несплачених відсотків за Кредитним договором 6490,90 Швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 15 серпня 2016 року становить 166 590,52 грн., яку ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути солідарно з відповідачів.

Судом витребувано від позивача розрахунок заборгованості, відповідно до якого останній платіж сплачено 24 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За умовами договору поруки, укладеного 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором ( пунк 4.1 договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне знчення.

Отже, умови договору поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постаові Великої Палати Верховногшо Суду від 20 березня 2019 року у справаів № 1411/3467/12 (провадження № 14-594 цсм18).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати..

З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц).

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, у редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. У такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 13 червня 2018 року у сраві № 408/8040/12 ( провадження № 14-145 цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц ( провадження № 14-318 цс18).

Судом першої істанції встановлено, що банк з досудовими вимогами до боржника та поручителя не звертався.

18 листопада 2016 року ним було пред`явлено позов до Жовитневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 331/7631/16-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-200/905/2008 солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка виникла станом на 15 серпня 2016 року в сумі 51732, 46 швейцарських франків із них: 42241, 56 швейцарських франків тіло кредиту, 6490, 90 швейцпрських франків відсотки ( т. 1 а.с. 185-186).

Тобто, звернувшись до суду з цим позовом 18 листопада 2016 року банк вимагав дострокове погашення всієї суми заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Позиція щодо можливості пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника про повернення суми позики саме шляхом подання до суду відповідного позову підтримана й у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 753/2362/17, від 20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18.

У Постанові Великої Палати Верховногшо Суду відт 04 липня 2018 року у справв № 310/11536/13 ц ( провадження № 14-154 цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повномі обсязі.

Таким чином, звертаючись 18 листопада 2016 року до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості з боржників, банк використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою. Такими діями кредитор на власний розсуд, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому мав пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Водночас з позовом у цій справі ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду 10 серпня 2017 року. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем та доданої до позовної заяви, вбачається, що останній просив стягнути заборгованість за кредитним договором № ML-200/905/2008 від 22 липня 2008 року, яка виникла станом на 15 серпня 2016 року та складає 51 732,46 Швейцарських франків, з яких: залишок заборгованості за кредитом 45241,56 Швейцарських франків, сума нарахованих та несплачених відсотків за Кредитним договором 6490,90 Швейцарських франків. Відсотки за користування кредитом після 15 серпня 2016 року вже банком не нараховувались.

Тобто, у цій справі банк просить стягнути суму заборгованості, яка виникла станом на 15 серпня 2016 року у розмірі 51732,46 Швейцарських франків, що й у справі № 331/7631/16-ц при зверненні до Жовтневого роайонного суду м. Запоріжжя за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-200/905/2008 від 22 липня 2008 року.

Проте, після 15 серпня 2016 року відсотки за користування кредитом банком уже не нараховувались, що свідчить про те, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання прийнявши рішення про повне дострокове стягнення заборгованості з боржників звернувшись 18 листопада 2016 року до суду з позовом до боржників про дострокове повернення кредиту.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог щодо поручителя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що банк звернувся з позовом у цій справі після спливу шестимісячного строку, що свідчить про припинення поруки та відсутність підстав для покладення на поручителя солідарної відповідальності за кредитною заборгованістю.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що у даному випадку позов, направлений до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада про повернення всієї суми позики, не є вимогою, оскільки не створює для боржника та поручителя юридичних наслідків, є необгрунтованими та спростовується вищенаведеним.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, і з якими погоджується й суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів зауважує, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інсанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до незгоди з висновками суду і переоцінки судом доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.Повна постанова складена 19 травня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.