ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3577/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року, по цивільній справі № 643/14847/18, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн., починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення в межах суми виплат за один місяць.

Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007 року. На теперішній час шлюб розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 року. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Позивач офіційно не працевлаштована. У зв`язку з тим, що син знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на його утримання надає все рідше, вона просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання, оскільки син підростає та потребує все більше утримання. Позивачка ОСОБА_2 намагається дати синові всебічний розвиток: школа спеціалізованого розвитку, клас «Інтелект України» - 300 грн в місяць, група продовженого дня в школі 600 грн в місяць, школа усного лічіння «Соробан» - 760 грн, технічна студія «Винахідник» - 780 грн в місяць, вітаміни 900 грн., але від батька відповідної допомоги на утримання їх дитини вона наразі не отримує.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 , задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 жовтня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн 40 коп.

На вказане рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що він не був обізнаний про розгляд справи, справу розглянуто без його участі, у зв`язку з чим він не мав можливості надати своїх заперечення та пояснення.

Послався на те, що наразі доходів він не має, у власності транспортних засобів у нього відсутні, на праві власності він має лише невелику частку на квартиру за адресом АДРЕСА_1 .

Зауважив, що має скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим може надавати допомогу сину лише у розмірі 1500 грн та просить суд скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти у розмірі 1000 гривень на місяць на дитину.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача та у режимі відео та конференцзв`язку - пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 року шлюб розірваний.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що дитина проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та визначив розмір аліментів з урахуванням права дитини на необхідний рівень життя.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до норм ст.ст. 141, 150 СК України кожен з батьків має рівний обов`язок по утриманню дітей.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів застосовують згадані норми п. 3-2 ч. 1 та ч. 3 ст. 182 СК України.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

У цьому контексті колегія суддів за відсутності відомостей про інше виходить з того, що відповідачу ніщо об`єктивно не перешкоджає заробляти та отримувати відповідний дохід, який забезпечує йому необхідні умови для життя та виконувати визначений законом обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини на необхідному для її найкращого розвиту розмірі. При цьому слід взяти до уваги, що згідно офіційних загальновідомих даних середня місячна заробітна плата по Харківській області станом на день ухвалення оскарженого рішення, березень 2019 року, складала 8711 грн. (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/2019/). Загальновідомі офіційні данні прожиткового мінімуму для дитини сторін станом на березень 2019 року складає 2027 грн. (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/wagemin/).

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 тимчасово не працює не спростовує висновки суду про можливість присудження аліментів у визначеній сумі, що притаманно при мінливому заробітку батька. Відповідач не має обмежень для працевлаштування за станом здоров`я, доказів про наявність інших поважних причин його безробіття до справи не було надано.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 цього ж Кодексу щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами повинно використовуватись добросовісно та не всупереч завданню судочинства, визначеному у ст. 2 ЦПК України. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідач на підтвердження доводів скарги надав докази про відсутність у нього доходу, однак цей доказ не є достовірним та належним, оскільки відповідач не надав до суду доказів про джерела свого існування, тому колегія суддів ненадання таких доказів відповідачем до суду апеляційної інстанції розцінює як недобросовісну процесуальну поведінку - на користь тверджень позивача та висновків суду про спроможність позивача сплачувати аліменти у присудженому розмірі.

Апелянт також не навів поважних причин та не надав доказів на їх підтвердження, з яких він не отримував відповіді судові повістки під час розгляду справи судом першої інстанції, а тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що він не був обізнаний про розгляд цієї справи і тому не зміг довести своїх заперечень проти позову.

Колегія суддів відповідно до ст. 367 ЦПК України також відхиляє доводи скарги про те, що у відповідача скрутне матеріальне становище, оскільки з цього приводу він має право звернутися до суду з відповідним позовом про зменшення розміру вже присуджених аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2022 року

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.