печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді Остпчук Т.В. секретар судового засідання Луста В.І., справа №757/11616/22-ц сторони: позивач: позивач: ОСОБА_1 відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення пені,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в якому просила стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (Ідентифікаційний код 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, ІД) на користь ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (дата народження: 13.08.1984 р. , реєстраційний номер облікової картки платника податків (податковий номер): НОМЕР_1 , посвідчення приватного виконавця №0352 від 17.05.2019, відомості про приватного виконавця внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України 27.06.2019 р., адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17, бізнес-центр «Моріон», офіс 607) пеню в розмірі 174 894,74 (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири) гривні 74 коп., та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (Ідентифікаційний код 14360570, адреса:01001, м. Київ, вул. Грушевського, ІД) на користь ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (дата народження: 13.08.1984 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків (податковий номер): НОМЕР_1 , посвідчення приватного виконавця №0352 від 17.05.2019, відомості про приватного виконавця внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України 27.06.2019 р., адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17, бізнес-центр «Моріон», офіс 607) судові витрати, в тому числі судовий збір в сумі 1748,95 (одна тисяча сімсот сорок вісім) гривень 95 коп. Позовні вимоги мотивуючи тим, що ОСОБА_1 (далі - позивач) є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, що підтверджується копією посвідчення №0352 від 17.05.2019 року. Для здійснення діяльності приватного виконавця, на виконання вимог ст.32 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», позивачем було відкрито цілий ряд рахунків у Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», в тому числі і рахунок номер НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 16.11.2020 року. 08 лютого 2021 року фізична особа ОСОБА_2 пред`явила позивачеві для примусового виконання виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1-70, вчинений 28 січня 2021 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОТОН ПРО-ПЛЮС» заборгованості в сумі 405 001 700,00 грн. 08 лютого 2021 року позивачем відкрито виконавче провадження №64419205 з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. 22 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» пред`явило позивачеві для примусового виконання виконавчий напис, вчинений 21 грудня 2020 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., зареєстрований в реєстрі за №3023, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОТОН ПРО-ПЛЮС» заборгованості в сумі 179 556 917,25 грн. 22 лютого 2021 року позивачем відкрито виконавче провадження №64604898 з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. 04 березня 2021 року фізична особа ОСОБА_2 пред`явила позивачеві для примусового виконання виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1-2444, вчинений 30 грудня 2020 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М., про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОТОН ПРО-ПЛЮС» (далі - боржник) заборгованості в сумі 217 645 112,85 грн. 04 березня 2021 року позивачем відкрито виконавче провадження №64740872 з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса. Згідно з постановами позивача від 22.02.2021 року та 04.03.2021 року виконавчі провадження №64419205, №64604898 та №64740872 були зведені в зведене виконавче провадження №64608870. 29 квітня 2021 року позивачем було оформлену платіжну вимогу №64608870 (далі - платіжна вимога) про списання грошових коштів з рахунку ТОВ «ФОТОН ПРО-ПЛЮС», відкритого в Акціонерному банку «Південний». Цього ж дня платіжна вимога була подана до банку, який здійснював обслуговування позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач). Відповідачем було перевірено надану платіжну вимогу та проставлено відповідний штамп банку в верхньому правому кутку платіжної вимоги. 29 квітня 2021 року платіжна вимога була направлена в АБ «Південний» для виконання та примусового списання коштів з рахунку боржника. АБ «Південний» отримав платіжну вимогу 05 травня 2021 року, що підтверджується відповідним штампом банку на платіжній вимозі. 06 травня 2021 року АБ «Південний» виконав платіжну вимогу частково та списав наявні на рахунку боржника кошти в сумі 1 748 947,42 грн., що підтверджується відповідною відміткою на звороті платіжної вимоги та листом АБ «Південний» №232-001-22463БТ-2021 від 18.05.2021 року. В встановлені законом строки грошові кошти, які були списані з рахунку ТОВ «ФОТОН ПРО- ПЛЮС», позивач не отримала, В зв`язку з цим, 11.05.2021 року позивачем направлено відповідачеві вимогу №1297 про негайне зарахування коштів на рахунок приватного виконавця. Тривалий час приватний виконавець не отримувала жодної відповіді на свою вимогу. Лише через деякий час, у відповідь на вимогу від 11.05.2021 року позивачем отримано дві різні відповіді, а саме: - лист №20.1.0.0.0/7-210511/13699, датований 21.05.2021 року, про те, що відповідач відмовив в проведенні підозрілої фінансової операції в сумі 1 748 947,42 грн. (платник ТОВ «ФОТОН ПРО-ПЛЮС») відповідно до абзацу 7 частини 1 ст. 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». - лист №20.1.0.0.0/7-210517/5136, датований 24.05.2021 року, про те, що позивач платіжну вимогу не отримував. 20.05.2021 року позивачем направлено відповідачеві вимогу №1442 про сплату пені відповідно до ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповіді на вимогу про сплату пені позивач так і не отримала. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2022 року цивільна справа розподілена для розгляду судді Остапчук Т.В. Ухвалою суду від 07.10.2022 року відкрито провадження в порядку позовного (спрощеного ) провадження, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не звявився, через канцлеряію суду подано заяву про розгляд справи у відсутність. Предстаник відповідача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність та просив відмовити у задоволенні з підстав викладених у письмовому відзиві. 02.12.2022 року від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого АТ КБ "ПриватБанк" не погоджується з доводами позову з наступних підстав, Позивач, звертаючись з позовом, просить суд стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" пеню з посиланням на статтю 32 ЗУ "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні. Проте, слід зазначити, що положеннями частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, передумовою нарахування пені є встановлення факту порушення прав сторони. АТ КБ "ПриватБанк" було ВІДМОВЛЕНО в проведенні, а не призупинено платіжну операцію на підставі чинного законодавства про фінансовий моніторинг. Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено , обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не "Зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою, особою. Крім того, звертаємо увагу суду, на те, що пунктом 32.2 статті 32 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено нарахування пені на користь одержувача за порушення строків зарахування. В даному ж випадку порушення строків зарахування не було, оскільки АТ КБ "ПриватБанк" відмовив в проведені платіжної операції та 07.05.-2021 року кошти було повернуто платнику. Вказана обставина підтверджується зокрема довідкою, яку видав банк "Південний" позивачу. Більш того, рахунок позивача, є закритим. Так. рахунок НОМЕР_2 є закритим з 30.06.2021 року, про що свідчить відповідна довідка, яка надається банком. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач) є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, що підтверджується копією посвідчення №0352 від 17.05.2019 року. Для здійснення діяльності приватного виконавця, на виконання вимог ст.32 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», позивачем було відкрито цілий ряд рахунків у Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», в тому числі і рахунок номер НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 16.11.2020 року. 29 квітня 2021 року позивачем було оформлену платіжну вимогу №64608870 (далі - платіжна вимога) про списання грошових коштів з рахунку ТОВ «ФОТОН ПРО-ПЛЮС», відкритого в Акціонерному банку «Південний». Цього ж дня платіжна вимога була подана до банку, який здійснював обслуговування позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач). Відповідачем було перевірено надану платіжну вимогу та проставлено відповідний штамп банку в верхньому правому кутку платіжної вимоги. 29 квітня 2021 року платіжна вимога була направлена в АБ «Південний» для виконання та примусового списання коштів з рахунку боржника. АБ «Південний» отримав платіжну вимогу 05 травня 2021 року, що підтверджується відповідним штампом банку на платіжній вимозі. 06 травня 2021 року АБ «Південний» виконав платіжну вимогу частково та списав наявні на рахунку боржника кошти в сумі 1 748 947,42 грн., що підтверджується відповідною відміткою на звороті платіжної вимоги та листом АБ «Південний» №232-001-22463БТ-2021 від 18.05.2021 року. В встановлені законом строки грошові кошти, які були списані з рахунку ТОВ «ФОТОН ПРО- ПЛЮС», позивач не отримала, В зв`язку з цим, 11.05.2021 року позивачем направлено відповідачеві вимогу №1297 про негайне зарахування коштів на рахунок приватного виконавця. Тривалий час приватний виконавець не отримувала жодної відповіді на свою вимогу. Лише через деякий час, у відповідь на вимогу від 11.05.2021 року позивачем отримано дві різні відповіді, а саме: - лист №20.1.0.0.0/7-210511/13699, датований 21.05.2021 року, про те, що відповідач відмовив в проведенні підозрілої фінансової операції в сумі 1 748 947,42 грн. (платник ТОВ «ФОТОН ПРО-ПЛЮС») відповідно до абзацу 7 частини 1 ст. 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». - лист №20.1.0.0.0/7-210517/5136, датований 24.05.2021 року, про те, що позивач платіжну вимогу не отримував. 20.05.2021 року позивачем направлено відповідачеві вимогу №1442 про сплату пені відповідно до ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповіді на вимогу про сплату пені позивач так і не отримала. Як встановлено судом, що ОСОБА_1 29 квітня 2021 року оформила платіжну вимогу №64608870 (далі - платіжна вимога) про списання грошових коштів з рахунку ТОВ «ФОТОН ПРО-ПЛЮС», відкритого в Акціонерному банку «Південний». Цього ж дня платіжна вимога була подана до банку, який здійснював обслуговування позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Відповідачем було перевірено надану платіжну вимогу та проставлено відповідний штамп банку в верхньому правому кутку платіжної вимоги. 29 квітня 2021 року платіжна вимога була направлена в АБ «Південний» для виконання та примусового списання коштів з рахунку боржника. АБ «Південний» отримав платіжну вимогу 05 травня 2021 року, що підтверджується відповідним штампом банку на платіжній вимозі, однак АТ КБ «Приватбанк» відмовив в проведенні підозрілої фінансової операції в сумі 1 748 947,42 грн. (платник ТОВ «ФОТОН ПРО-ПЛЮС») відповідно до абзацу 7 частини 1 ст. 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не призупинив транзакцію платіжної операції, що призвело до порушення строків зарахування та нарахування пені, а відмовив на підставі абзацу 7 частини 1 ст. 15 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». АТ КБ "ПриватБанк" як суб`єкт первинного фінансового моніторингу на постійній основі здійснює заходи належної перевірки, визначені статтею 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізщцї (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" № 361-IX від 06.12.2019 (далі - Закон про ПВК/ФТ). Відповідно до пункту третього частини другої статті 8 Закону про ПВК/ФТ Банк зобов`язаний забезпечувати функціонування належної системи управління ризиками, застосовуючи у своїй діяльності ризик-орієнтовний підхід з метою мінімізації ризиків з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації клієнта, встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, розуміння характеру ділових відносин, вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту операцій, проведених ним, та їх Відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта. Банком, керуючись вимогами частини першої статті 15 Закону про ПВК/ФТ, Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65 (далі-Положення № 65), внутрішнім документам з питань фінансового моніторингу, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій було прийняте рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору (далі-Рішення про відмову) у зв`язку 3 встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ неподання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарнш власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк. Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд. у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення», обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач стверджує, про відсутність порушеного або оспорюваного права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначає про те, що вирок суду є єдиним процесуальним документом, що може встановлювати винуватість банку. Таке твердження є хибним у контексті даної справи, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.05.2020 року по справі № 369/3454/17, зазначено, що «Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що банком правомірно призупинено здійснення операцій з використання платіжної картки, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні рішення СУДУ або рішення Державної служби фінансового моніторингу України як спеціально уповноваженого органу щодо обмеження або зупинення фінансових операцій щодо карткового рахунку позивача. Відповідач порушив свої зобов`язання перед ОСОБА 1, зупинивши фінансові операції по картковому рахунку останнього». З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що саме банк має підтвердити правомірність своїх дій щодо порушення своїх зобов`язань перед клієнтом банку. Банком не надано рішення державної служби фінансового моніторингу України щодо правомірності відмови в проведенні підозрілої, на думку банку, фінансової операції. За таких обставин, Відповідач не мав жодних законних підстав для не зарахування коштів на рахунок клієнта банку, а тому порушив свої зобов`язання за договором, за що передбачена відповідальність відповідно до приписів закону. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, шо не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно з частинами першою і другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначив способи здійснення захисту цивільних права та інтересів судом. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.2 ст.1075 ЦК України, банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та в інших випадках, встановлених договором або законим. Відповідно до ч.1 ст.10, ч.2 ст.11 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у т.ч. шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків. Суд відзначає, що у Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06.12.2019 №361-IX (який був чинним станом на час складення повідомлення) питання відмови від встановлення (підтримання) ділових відносин, проведення фінансової операції врегульовано у ст. 15, згідно з якою суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: - якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; - встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; - подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; - виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; - якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції. У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено. Отже, в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в т.ч. шляхом розірвання договорів. Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 910/14158/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/21320/17, від 27 березня 2019 року у справі № 922/2224/18. Також за змістом статті 11 Закону № 361-IX суб`єктам первинного фінансового моніторингу, що є фінансовими установами, забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки та встановлювати кореспондентські відносини з банками-оболонками, а також з банками та іншими фінансовими установами - нерезидентами, щодо яких відомо, що вони підтримують кореспондентські відносини з банками-оболонками. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки. Обсяг дій при здійсненні кожного із заходів належної перевірки визначається суб`єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням ризик-профілю клієнта, зокрема рівня ризику, мети ділових відносин, суми здійснюваних операцій, регулярності або тривалості ділових відносин. Відповідно до пункту 60 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу`банк стосовно клієнтів високого ризику/неприйнятно високого ризику з метою зменшення виявлених ризиків зобов`язаний: 1) здійснювати поглиблену перевірку клієнта/представника клієнта [у тому числі щодо кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) клієнта]; 2) уточнювати інформацію в строки, визначені в пункті 62 цього розділу; 3) уживати інших заходів відповідно до Програми ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку і Програми управління комплаєнс-ризиком. У разі встановлення факту належності клієнтів банку - учасників, вигодоодержувачів фінансової операції до публічних осіб, до осіб близьких або пов`язаних з публічними особами, банк зобов`язаний забезпечити здійснення первинного фінансового моніторингу таких фінансових операцій у порядку, визначеному для клієнтів високого ризику. За приписами пункту 64 вказаної вище постанови банк зобов`язаний: визначити соціальний статус клієнта фізичної особи (працевлаштований/безробітний, пенсіонер, студент тощо); оцінити фінансовий стан клієнта; оцінити репутацію клієнта; встановити факт належності/неналежності клієнта - фізичної особи, до публічної особи, до особи близької або пов`язаної з публічними особами; визначити (виявити) ризик клієнта та здійснити його оцінку. Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІ «Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» затверджених наказом Міністерства фінансів України від 08 липня 2017 року № 584 суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Суб`єкт періодично переглядає власні критерії ризику, а також заходи з управління ризиками з метою їх актуалізації та врахування змін, які відбулися в діяльності самого суб`єкта та в законодавстві у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. У пункті 1 розділу VІ Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, визначені у додатку 2 до цих Критеріїв. Суб`єкт самостійно може визначати додаткові критерії ризику для фінансових операцій з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. У разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суб`єкт вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підлягає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу. Суб`єкт самостійно визначає, які критерії ризику (крім критеріїв, передбачених Законом, нормативно-правовими актами відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу) використовуються ним під час встановлення ділових (договірних) відносин, а які - у процесі подальшого обслуговування клієнтів з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Пункт 2 Додатку №2 Критеріїв передбачає, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення для суб`єктів, крім банків, при наданні клієнту будь-яких послуг, зокрема у випадках очевидної невідповідності вхідних/вихідних платежів дійсному призначенню платежу. Поряд із цим, суд зазначає, що право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених Законом обставин. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі №910/21320/17, від 29.04.2020 року у справі №910/3245/19. Відповідно до п.1 ч.2 ст.5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Відповідно до ч.1-3 ст.23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б підтвердили порушення прав позивача відповідачем, відсутнє рішення про визнання дій відповідача не законним, тому, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 15, 16, 1071, 1074 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 16, 19, 81, 82,141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення пені - відмовити. Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»: 01001, м. Київ, вул.. Грушевського,1Д

Суддя Т.В.Остапчук