Провадження № 2/761/8520/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шалівського В.О.,

учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві РДА, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року позивачка звернулася до Подільського районного суду м. Києва з даним позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року вказану справу було направлено до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2022 відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.02.2002. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.04.2009 шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої відповідач зобов`язаний сплачувати щомісячно аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.10.2011.

Як вказує позивач, після розірвання шлюбу донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач не надає та не надавав доньці матеріальної допомоги. Крім того відповідач має велику заборгованість по аліментам, взагалі не бажає приймати участі у вихованні дитини та її матеріальному утриманні.

Також, як вказує позивач, відповідач не приймає участі у житті дитини, не відвідував батьківські збори не бував на шкільних святах. Зараз, коли донька вже є студенткою та потреби дитини збільшилися, батько також не надає доньці матеріальної допомоги.

Крім того, дитина боїться свого батька, який ображає, тисне, погрожує дитині, з огляду на що позивач у січні 2021 року зверталася в органи опіки та надала пояснення щодо психологічного насилля над донькою з боку її батька.

Незважаючи на вимоги діючого законодавства, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і забезпеченню дитини, ніколи не займався її вихованням та матеріальним забезпеченням, духовним та фізичним розвитком дитини.

Як вказує позивач, вона забезпечує доньку матеріально, приймає участь у шкільному житті, піклується та оздоровлює доньку.

З урахуванням наведеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 .

Згідно частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, мотивуючи це тим, що вимоги є безпідставними. Так, на думку відповідача, реальної заборгованості по сплаті аліментів на доньку у нього немає, навпаки, є навіть переплата, оскільки кошти сплачувались у більшому розмірі, ніж то визначено судовим рішенням. Однак, державний виконавець не врахував усіх квитанцій та розписок, з огляду на що подано скаргу на дії державного виконавця.

Як вказує відповідач, він приймає активну участь у вихованні доньки, відвідував з нею театри, зоопарки та інші заклади, відвідував шкільні заклади, спілкувався з вчителями, спілкувався з лікарями та оплачував лікування.

На думку відповідача, спір виник через те, що з 2019 року він захворів, та не міг виплачувати аліменти у розмірі, який вимагала позивачка.

У відповіді на відзив позивач наводила доводи на спростування аргументів відповідача, викладених у відзиві.

Також матеріали справи містять заперечення на відповідь на відзив відповідача.

19 липня 2022 року Шевченківським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача - адвокат Мойсеєнко Н.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Вислухавши учасників судового процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Як встановлено судом, з 23.02.2002 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва 20 квітня 2004 року (актовий запис №609), у свідоцтві про народження дитини батьками записані: батько - « ОСОБА_2 », мати - « ОСОБА_1 ».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.04.2009 шлюб між сторонами було розірвано.

Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до ч.ч.2 і 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За ч.ч.1, 2 та 4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України).

12.03.2012 Подільським районним судом м. Києва винесено рішення, яким вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 15.09.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5263/11.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснено у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до абзацу 6 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено: якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

У цій справі позов пред`явлено з підстав п.2 ч.1 ст.164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей).

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.02.2022 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (протокол засідання Комісії №4 від 22 лютого 2022), Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки і піклування, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний висновок обґрунтовано тим, що комісією заслухано пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та, зокрема, вказано, що ОСОБА_1 повідомила, що батько будь-яким чином не приймав участі у житті дитини, матеріально не допомагав, через несплату аліментів батьком на дитину, утворилася заборгованість, яку він частково погасив.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначила, що коли потребувала підтримки з боку батька, то не отримувала цього. Проте, у її присутності батько ображав матір та налаштовував проти неї. Разом з цим повідомила, що батько цікавився її життям, вітав із днем народження, запрошував до себе в гості. Матеріально допомагав матері, але час від часу. Проте, в майбутньому, вона не бажає підтримувати будь - яке спілкування з батьком, тому хоче позбавити його батьківських прав.

ОСОБА_2 повідомив, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Зазначив, що на меті матері лише гроші. Вона постійно шантажує та маніпулює дитиною та грошима. Зауважував, що коли мав високий рівень заробітку, кожного разу за зустрічі з донькою він платив, але матір зажадала отримувати більше. У подальшому, через його хворобу, оскільки більша частина коштів витрачалася на лікування, він став платити менше, тому донька також стала спілкувати з ним менше, а потім зовсім перестала.

У висновку також зазначено, що факт заперечення особи проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

Згідно ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даному випадку, проаналізувавши наданий суду висновок, суд вважає, що він є достатньо обґрунтованим, прийнятим з урахуванням думки батьків та дитини.

Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Саме такий висновок зроблено у відповідних постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

На підтвердження факту, що відповідач ОСОБА_2 має бажання у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , відповідач посилається на ті обставини, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, з огляду на що він вимушений був звертатися до правоохоронних органів (заява від 18.07.2011), та до Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення часу та способу участі батька у вихованні дитини. Зокрема, розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 22.10.2013 № 677 ОСОБА_2 , за його зверненням встановлено час спілкування із малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На спростування доводів позивача щодо самоусунення відповідача від виховання та спілкування з дитиною, її неналежного матеріального забезпечення, відповідачем надано до суду копії квитанцій та розписок з виплати аліментів на дитину, копії розписок з додаткових витрат на дитину, за підписом позивача, які позивачем не спростовано. Так, зі змісту наданих відповідачем доказів вбачається, що за період з 2011 по 2019 роки відповідачем позивачу передавались особисто та перераховувалися кошти на утримання дитини - ОСОБА_3 . Також відповідачем надано фотокартки доньки з відпочинку та дозвілля.

При цьому, надані позивачем довідки, зокрема, Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 09.11.2021, 08.12.2021, 06.06.2022 свідчать про наявність конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак, не містять інформації щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 .

Суд враховує, що між позивачем та відповідачем також існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія ухвали Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2022, якою скасовано розрахунок заборгованості по аліментам та зобов`язано державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ м. Київ Ліщинського О.В. здійснити розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 по аліментам на підставі документів, які знаходяться у виконавчому провадженні.

У свою чергу, спір щодо розміру заборгованості за аліментами не свідчить про неналежне виконання батьком батьківських обов`язків, а тому не є підставою для позбавлення батьківських прав за наявності заборгованості зі сплати аліментів, а в розрізі даного спору позивач посилається, як підставу позбавлення відповідача батьківських прав на п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять негативної характеристики, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, винесення відповідного попередження або ж притягнення відповідача до адміністративної відповідальність за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, ці обставини не найшли свого підтвердження під час розгляду справи та не спростовано наданими позивачем суду доказами, які фактично зводяться до неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання дитини та невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини.

Також, при вирішенні даного спору суд враховує, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на дату ухвалення судового рішення досягла повноліття, в той же час за змістом положень статті 164 Сімейного кодексу України особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років.

Європейський суд з прав людини у справі "Савіни проти України" (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві РДА, про позбавлення батьківських прав, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись статями 19, 150, 164, 165, 168, 169, 180-184 Сімейного кодексу України, статями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133,141, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві РДА, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві РДА (м. Київ, вул. Борисоглібська, 14, ЄДРПОУ 3739376).

Суддя Н.В. Аббасова