Справа №551/2078/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2022 р. селище Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Вергун Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого вона є.

Ухвалою суду від 30 вересня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення / виклику / сторін.

Разом з цим, зазначеною ухвалою суду повідомлено учасників справи про розгляд справи у порядку письмового провадження о 11 год. 00 хв. 14 листопада 2022 року та роз`яснено учасникам справи їх права / а.с.19 /.

04 листопада 2022 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання позовні вимоги до неї та її дітей не визнала, просила відмовити в їх задоволенні з огляду на їх безпідставність / а.с.28 30 /.

08 листопада 2022 року від представника третьої особи надійшов висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає не доцільним визнавати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням / а.с.35-37 /.

Разом з тим, 14 листопада 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог.

Перевіривши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципом верховенства права, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо користування житловими приміщеннями в будинках / квартирах / приватного житлового фонду регулюються главою 6 Розділу ІІІ ЖК України, ст. 405 та главою 59 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2001 року за №307 ОСОБА_1 являється єдиним власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 /нині - АДРЕСА_1 / /а.с.7 /.

Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача.

ОСОБА_5 24 вересня 2005 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / відповідачем у справі /. Від шлюбу в останніх народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано / а.с.33 /.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Охтирка, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за №780 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 / а.с.10 /.

За згодою позивача її син разом з сім`єю був зареєстрований в спірному житловому будинку.

Разом з тим, позивач з відповідачами спільно не проживає, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків.

Таким чином, відповідачі як на час подачі позову, так і на даний час не являються членами сім`ї позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даній справі відповідачем не заперечується факт тривалої відсутності її з дітьми за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, стороною відповідачів не надано жодних доказів на ведення спільного господарства із позивачем, пов`язаність спільним побутом, утримання спірного будинку, проведення його ремонту.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Охтирської міської ради Сумської області щодо доцільності визнання відповідача ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , останнім з`ясовано, що мати дітей та відповідач у справі ОСОБА_2 проживає разом з дітьми в орендованій квартирі АДРЕСА_2 . Умови для проживання задовільні / а.с.36-37 /.

Відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, судом встановлено, що діти забезпечені іншим житлом та фактично проживають з рідною матір`ю за іншою адресою, а тому саме цим їх інтереси забезпечені у повній мірі.

На переконання суду, в даному випадку не може йти мова про порушення чинного законодавства, в тому числі ЗУ «Про охорону дитинства», щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки відповідачі не є членами родини позивача, за місцем реєстрації не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги.

Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідачам чиняться перешкоди у проживанні за місцем реєстрації, зокрема, відсутні докази звернення відповідача ОСОБА_2 до органу опіки та піклування щодо захисту прав її дітей до подачі позивачем позову до суду.

Разом з тим, позивач, як власник майна, має право вимагати позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, а тому, відповідно до ст.391 ЦК України, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки.

Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати /окрім договору про надання правничої допомоги/ детальний опис робіт /наданих послуг/, виконаних адвокатом /для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті/ та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 /провадження № 11-562ас18/ зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено /постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19/.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат /встановлення їхньої дійсності та необхідності/, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін /додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за надання правової допомоги сплачено адвокату Кудіну О.М. 4 000 грн.

На підтвердження надання правової допомоги суду надано ордер серії ВМ №1005761 від 15 вересня 2022 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кудіним О.М. / а.с.16 /, договір про надання правничої допомоги від 15 вересня 2022 року, відповідно до п.6.1 якого сторони погодили, що гонорар адвоката визначається і підтверджується актом приймання передачі виконаних робіт та квитанцією до прибуткового касового ордеру, що являються невід`ємними додатками до договору /а.с.15 /, акт прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 19 вересня 2022 року / а.с.14 /, квитанцію до прибуткового касового ордеру №18/09 від 19 вересня 2022 року на суму 4 000 грн. / а.с.13 /

Оскільки, позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати за правничу допомогу в загальному розмірі 4 000 грн.

Крім того, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача й документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 316, 319, 321, 383, 405 ЦК України, статтями 4, 19, 141, 259, 263 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , документально підтверджені судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в загальному розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати за правничу допомогу в загальному розмірі 4 000 грн., а всього - 4 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: