Справа № 352/448/20
Провадження № 22-ц/4808/741/22
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Марущака В.І., представника позивача ОСОБА_2 адвоката Устінського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Струтинського Р.Р. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та заповітом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради № 233 від 19 грудня 1989 року за мамою позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_5 визнано право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності. Рішенням Тисменицького районного суду від 19 лютого 1996 року проведено реальний розподіл вказаного вище домоволодіння та виділено у власність ОСОБА_6 кімнату, що становить 22/100 частини будинку, сарай з навісом, 40 відсотків паркана, а у власність ОСОБА_5 - кухню з підвалом і дві кімнати, що становить 78/100 частини будинку, літню кухню, піддашшя, уборну, 60 відсотків паркана та стайню з стодолою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Кандиба ОСОБА_7 померла, належне їй майно, а саме: 78/100 частин спірного будинковолодіння успадкували в рівних частках її сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Таким чином, позивач ОСОБА_2 став власником 39/100 частини будинколодіння, а його брат ОСОБА_6 власником 61/100 частини цього майна (із урахуванням своє частки).

ІНФОРМАЦІЯ_2 Кандиба ОСОБА_8 помер. Згідно заповіту, складеного 17 квітня 2018 року, останній заповів усе своє майно позивачці ОСОБА_1 . Однак, враховуючи, що документ, який посвідчує право власності на спірне будинковолодіння відсутній, позивачі просили визнати за ними право власності на нього, зокрема: за ОСОБА_1 на 61/100 частки будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 Кандиби ОСОБА_8 ; за ОСОБА_2 на 39/100 частки будинколодіння в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Кандиби ОСОБА_7 (а.с. 1-5, том 1).

У заяві про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 вказувала на те, що, окрім вказаного вище будинковолодіння, ОСОБА_6 на праві власності належала також 1/2 частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 . Оскільки вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , однак оформити право власності на вказане майно не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього, що підтверджується постановою державною нотаріуса, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 Кандиби ОСОБА_8 (а.с. 126-131, том 1).

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4 (колишню дружину спадкодавця ОСОБА_6 ) (а.с. 152-153, том 1).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 Кандиби ОСОБА_8 право власності на : 61/100 частку будинковолодіння у АДРЕСА_2 ; 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 30,8 кв.м., житловою 17,2 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 39/100 частки будинковолодіння в АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Кандиби ОСОБА_7 (а.с. 210-218, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким: визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 Кандиби ОСОБА_8 право власності на: 50/100 частки будинковолодіння в АДРЕСА_2 ; 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 30,8 кв.м., житловою 17,2 кв.м.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що право власності на 22/100 частини будинковолодіння у АДРЕСА_1 набуто ОСОБА_6 на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 1996 року під час перебування у шлюбі із ОСОБА_4 , а отже, є спільним майном подружжя. Таким чином, частка спадкодавця у спірному будинковолодінні становить 50/100 частини, які можуть бути успадковані.

Крім того, апелянтка вказує на те, що ОСОБА_1 у позовній заяві як на підставу спадкування після смерті ОСОБА_6 посилається на заповіт № 5, який в силу вимог статті 1254 ЦК України скасований. Більше того, заповіти від 17 квітня 2018 року та 18 квітня 2018 року містять суперечності щодо їх змісту та форми, які тягнуть за собою їх нікчемність, а тому, спадкування після смерті ОСОБА_6 слід здійснювати за законом.

Також апелянтка звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи міститься рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 1996 року, яке є правовстановлюючим документом на спірне будинковолодіння, а тому посилання позивачів на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є безпідставним, як і посилання про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку.

Вказані обставини суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог (а.с. 2-7, том 2).

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Марущак В.І. та представник позивача ОСОБА_2 адвокат Устінський А.В. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник апелянтки ОСОБА_3 адвокат Калинюк Р.С. та представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Помазановська О.І. подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 1996 року виділено у власність ОСОБА_6 в будинковолодінні, що знаходиться в с. Нова Гута Тисменицького району кімнату, що становить 22/100 частини будинку, сарай з навісом, 40 відсотків паркана, а у власність ОСОБА_9 кухню з підвалом і дві кімнати в будинку, що становить 78/100 частини будинку, літню кухню, піддашшя, уборну, 60 відсотків паркану (а.с. 33-34, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 Кандиба ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 05 червня 2015 року виконкомом Майданської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с. 7, том 1).

Відповідно до листа державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної Колтун С.В., після смерті ОСОБА_5 спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася (а.с. 74, том 1).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Майданської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 04 червня 2018 року № 422, ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована та постійно проживала в будинку АДРЕСА_2 . На час її смерті у вказаному будинку також були зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 45, том 1).

ОСОБА_10 , державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 49, 94, том 1).

17 квітня 2018 року ОСОБА_6 в присутності двох свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 склав заповіт, який було посвідчено головним лікарем обласної клінічної лікарні в м. Івано-Франківськ Грищук О.І., про те, що після своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося він заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 80, том 1).

18 квітня 2018 року ОСОБА_6 склав новий заповіт, який було посвідчено ОСОБА_13 , секретарем виконкому Майданської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про те, що після його смерті, все належне йому майно він заповідає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 81, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 Кандиба ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 30 листопада 2018 року Тисменицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с. 8, том 1).

Отже, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом всього належного ОСОБА_6 майна.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 встановлено, що заяву про прийняття спадщини за заповітом подала ОСОБА_1 (а.с. 75, том 1) та заяву про прийняття спадщини за законом подала його дочка ОСОБА_3 (а.с. 86, том 1).

ОСОБА_10 , державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 91, том 1).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава стаття 48 ЦПК України.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

У спірному випадку, предметом спору не є спільні та/чи однорідні права позивачів, такі права також не виникають з одних й тих самих обставин, оскільки ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_6 , водночас ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , що свідчить про взаємовиключність їхніх вимог.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі просили визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_6 , за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_5 .

Спадкоємцями ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкоємцем якого за заповітом є ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 спадщину після смерті матері ОСОБА_5 прийняв, так як проживав та був зареєстрований з нею на час її смерті за однією адресою, що підтверджується довідкою, виданою 04 червня 2018 року виконавчим комітетом Майданської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 422. Враховуючи те, що ОСОБА_6 спадщину після смерті матері прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав, до його спадкоємців перейшли всі права та обов`язки, які належали йому на час відкриття спадщини.

Визнання права власності в порядку спадкування за ОСОБА_2 прямо впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , так само, як і визнання права власності в порядку спадкування за ОСОБА_1 впливає на права та інтереси ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що ОСОБА_1 є належним відповідачем за вимогами ОСОБА_2 щодо визнання права на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , оскільки вона є спадкоємцем ОСОБА_6 , який прийняв спадщину після смерті матері, однак не оформив своїх спадкових прав, водночас, ОСОБА_2 є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки вона просила визнати право власності на частину спадкового майна, яке перейшло до ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 , спадкоємцем якої є, у тому числі, ОСОБА_2 .

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини та вимоги закону, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин та складом їх учасників.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення співвідповідачів.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості позовних вимог колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони підлягають оцінці лише під час розгляду справи по суті за участі належних сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежністю суб`єктного складу сторін.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 березня 2022 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та заповітом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта