ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/1414/18 Номер провадження 22-ц/814/1491/22Головуючий у 1-й інстанції Новіченко Н.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

з участю секретаря: Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури А. Кравченко

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року Харківська місцева прокуратура № 2 звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі позивач) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 378595, 24 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 24 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, є власницею нежитлових приміщень цокольного поверху № № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, загальною площею 379 кв. м, (літ. «Е2») на АДРЕСА_1 . Проте, за період з 01 березня 2015 року до 31 грудня 2017 року не вносила плату за фактичне користування земельною ділянкою на якій розташовані нежитлові приміщення. На підставі координат земельної ділянки, визначених за результатами топографічного знімання, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено розрахунок розміру шкоди, яку мав би отримати бюджет у випадку належного оформлення права постійного користування зазначеною земельною ділянкою. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в загальній сумі 378 595, 24 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року у задоволенні позову заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в загальному розмірі 378 595, 24 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 січня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що апеляційним судом при вирішенні спору не застосовано норми Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року у задоволенні позову заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у даній справі не можливо обчислити розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за спірний період, оскільки спірна земельна ділянка не була сформована як об`єкт права оренди, окрім того прокурором не надано витяг з нормативно-грошової оцінки, та не доведено обставин щодо користування відповідачем саме земельною ділянкою площею у розмірі 542, 00 кв. м.

В апеляційному порядку вказане судове рішення оскаржив заступник керівника Харківської обласної прокуратури А.Кравченко. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, здійснити перерозподіл судових витрат, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Харківською міською радою разом із фахівцями у галузі геодезії та землевпорядних робіт, проведено обстеження та складено акт огляду земельної ділянки, яку фактично використовує ОСОБА_1 під об`єктом нерухомого майна. Тобто, висновок суду, що земельна ділянка, яка використовується відповідачем, не має визначених меж та площі, є помилковим. Зазначає, що Харківською міською радою розроблена та затверджена технічна документація на всі землі м. Харкова, в т.ч. і на спірну земельну ділянку. В основу розрахунку безпідставно збережених відповідачем коштів, покладено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн, що відповідає ст. ст. 13, 15, 18 Закону України «Про оцінку земель» п. 1.1 Рішення Харківської міської ради «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013» від 03.07.2013 № 1209/13.

Враховуючи, що технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблена та не затверджена, а між позивачем та відповідачем склались позадоговірні (кондиційні) правовідносини, розрахунки Харківської міської ради здійснені не з метою укладання з відповідачем цивільно-правових угод, а використовуються в якості цивільного елементу та як доказ обґрунтування заявленої до стягнення суми позову. Таким чином, на думку прокурора, для розрахунку розміру безпідставно збереженого відповідачем майна грошових коштів за використання земельних ділянок комунальної власності та вирішення справи по суті наявність витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки не є обов`язковою. Отже, не потрібен факт сформованої земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Розумовський О.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Просить вирішити питання понесених відповідачем судових витрат у даній справі на правничу допомогу та стягнути на користь ОСОБА_1 31500 грн. судових витрат понесених в суді першої інстанції та 6237 грн понесених в суді апеляційної інстанції.

В поданій заяві від 27 травня 2022 року про розгляд справи без участі представник ОСОБА_1 адвокат Розумовський О.С. просить питання витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції залишити без розгляду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що нежитлові приміщення цокольного поверху № 1, 1а, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, загальною площею 379 кв. м, літ. «Е-2» по АДРЕСА_1 , на момент виникнення спірних правовідносин належали ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договорів дарування від 26 квітня 2013 року № 1032 та від 24 квітня 2013 року № 999.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відділ у м. Харкові від 29 березня 2017 року № 19-20.08-3-1185/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27 березня 2017 року № 1804/0/225-17, речові права ОСОБА_1 на земельну ділянку, на якій знаходиться вказане нерухоме майно, не зареєстровані.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказав, що ОСОБА_1 з 01.03.2015 по 31.12.2017 р.р. використовує земельну ділянку без достатньої правової підстави, не сплачує жодних платежів за її використання.

Позивачем проведено розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачкою грошових коштів за використання земельної ділянки комунальної власності у вигляді орендної плати, яка за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року становить 108 744, 24 грн., з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 155 830, 64 грн., з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 132 144, 40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка, за безпідставне користування якою прокурор просив стягнути з відповідача кошти у розмірі орендної плати, не була сформована, як об`єкт права оренди. Позивач не надав витягу з нормативно-грошової оцінки, який відповідно до положень законодавства є належним і допустимим доказом щодо визначення розміру орендної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

В силу дії статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такі висновки викладенні у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року в справі N 629/4628/16-ц (провадження N 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року в справі N 922/3412/17 (провадження N12-182гс18).

Відповідно до правових висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі № 922/3617/19 та від 10 лютого 2020 року в справі № 922/981/18, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі договорів дарування від 26 квітня 2013 року № 1032 та від 24 квітня 2013 року № 999, набула право власності на нерухоме майно на спірній земельній ділянці. При цьому, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою. Тому суд дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.

Для покладення на особу, яка користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, необхідно встановити яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто, об`єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Отже, інформація з Держгеокадстру є належним доказом формування земельної ділянки, її площі, місця розташування, цільового призначення, категорії землі, виду її використання, форми власності.

Встановлено, що площа спірної земельної ділянки визначена позивачем орієнтовано на підставі топографічного плану та акту обстеження земельної ділянки, вона не має визначених меж. Інформацію про неї до Державного земельного кадастру не внесено, кадастровий номер не присвоєно. Тобто спірна земельна ділянка не є сформованою в розумінні статті 79-1 ЗК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор обґрунтовував фактичний розмір недоотриманої Харківською міською радою орендної плати в сумі 378 595, 24 грн., визначений на підставі розрахунку Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

В свою чергу, за змістом абзацу 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати, використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема комунальної власності.

Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц прийшла до висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 18 березня 2020 року у справі №639/5391/19.

В постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року зазначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який сформований в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявника, за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельну ділянку, внесених до Державного земельного кадастру, є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку землі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що земельна ділянка за адресою по АДРЕСА_1 у спірний період не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не мала визначених меж, кадастрового номера та інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру. Крім того, позивачем не надано витяг з нормативно-грошової оцінки та не доведено обставин щодо користування відповідачем земельною ділянкою саме площею 0,0592 га. за вказаною адресою.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення в частині позовних вимог щодо стягнення безпідставно збережених коштів та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури А. Кравченко залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2022 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко