17.10.2022 Єдиний унікальний номер 199/6666/21
17 жовтня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.05.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі Відповідачі) на інтернет ресурсі «Телеграм» у корпоративному чаті «Techno Case», де зареєстровано 167 учасників працівників компанії «Techno Case Company Grop», було опубліковано дискредитуючий допис, який безпідставно звинувачував його, ОСОБА_1 , мовою оригіналу в «совершении кримінального преступления» по двом статтям Кримінального кодексу України ст. 232 (розголошення комерційної або банківської таємниці) та ч.3 ст. 190 (шахрайство у великих розмірах), з приводу чого відповідачі, начебто, подали заяву в поліцію. Крім того, до цієї публікації відповідач ОСОБА_3 додав фотокопію позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення сум за порушення зобов`язань, що підтверджує наявність між відповідачами домовленості і координованості дій по його дискредитації. Також, позивач зазначає, що дописи мали погрозливий характер не тільки для нього, а й для усіх громадян, з якими відповідачі мають трудові стосунки, чи цивільно правові відносини.
Позивач вважає, що оприлюднені відповідачами відомості є неправдивими та такими, що принижують його честь і гідність та його ділову репутацію.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростувати особистим дописом від імені обох відповідачів недостовірну інформацію, а саме: публікацію від 27 травня 2020 року на інтернет ресурсі «Телеграм» у корпоративному чаті «Techno Case», шляхом вибачень на адресу ОСОБА_1 та стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 600 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.
Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Від відповідачів будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Матеріалами справи підтверджено, що 27.05.2020 року відповідачем ОСОБА_3 у месенджері «Телеграм» у корпоративному чаті «Techno Case», було розміщено текст наступного змісту: «Добрый день, уважаемые коллеги! Довожу до вашего сведения, что в нашем коллективе произошел инцидент, который выходит за рамки правового поля и человеческих отношений. Наш бывший работник Полюх Игорь совершил криминальное правонарушение, ответственность за которое предусмотрена статьей 232 Криминального Кодекса Украины. А если конкретно разглашение коммерческой тайны без согласия на то ее собственника, которую он приобрел в связи с профессиональной деятельностью, посторонним лицам, в том числе конкурентам по бизнесу, чем нанес нашей компании и нам с Вами весомый материальный ущерб. Как выяснилось позже, человек вообще не имел намерения работать в нашей компании, а устроился к нам лишь с целью получения доступа к коммерческой тайне, совершил мошеннические действия, ответственность за которые предусмотрена ч.3 ст. 190 КК Украины. Но данные поступки не принесут Игорю желаемого результата и добытая информация вряд ли чем-то поможет, поскольку в отношении него уже открыто дело в Городском Управлении Национальной Полиции по вышеупомянутым двум статьям. Также компания вынуждена будет обратиться в суд с иском о взыскании с Игоря выплаты штрафа в рамках до 1100 необлагаемых налогом минимумов, равная сумме 1 248 500 грн. 00 коп., что предусмотрено условиями трудового договора который подписывался каждым сотрудником при приеме на работу. Хочу напомнить Вам, что при приеме на работу Вы все подписываете договор о индивидувальной материальной ответственности за вверенный Вам товар и денежные свредства. Также Вы подписываете обязательство о неразглашении конфиденциальной информации, составляющих комерческую тайну......
Відповідачі обставину розміщення вказаного у месенджері «Телеграм» у корпоративному чаті «Techno Case» не спростовували.
Таким чином, предметом спору по даній справі є поширення відповідачами у месенджері «Телеграм» у корпоративному чаті «Techno Case» вказаної інформації, яка на думку позивача є недостовірною, принижує його честь та гідність як фізичної особи, дискредитує його ділову репутацію, у зв`язку з чим такими діями відповідачів йому спричинено моральну шкоду, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про інформацію», а також, враховуючи положення статті 9 Конституції України, при вирішенні спору по даній справі враховуються норми Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Частиною 2 статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб.
Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи.
У відповідності до статей 297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду про захист такої, зокрема, з позовом про захист її гідності та честі.
Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що недостовірною інформацією вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з пунктом 15 вказаної вище Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Одночасно із цим, згідно п.19 Постанови Пленуму роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Також відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.
Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Системний аналіз вищенаведених норм законодавства з урахуванням практики Європейського суду з прав людини вказує на те, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише інформація, що є фактичним твердженням, а не оціночним судженням.
На такому поділі інформації неодноразово наполягав у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини. Так, зокрема, у рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 року зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції з прав людини». На відміну від оціночних суджень, факти можуть бути підтвердженими та перевіреними.
При цьому, навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції»). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року).
На думку суду, в даному випадку вислови у оспорюваному записі в месенджері «Телеграм» у корпоративному чаті «Techno Case» з урахуванням вжитих мовно-стилістичних засобів є особистими суб`єктивними судженнями відповідача-2 щодо певних подій, у яких брав участь позивач по справі. Ствердження такої сторони про вчинення позивачем кримінального правопорушення не є порушенням принципу презумпції невинуватості позивача та не може бути розцінена як таке фактичне твердження, яке порочить його честь та гідність та ділову репутацію, адже така інформація, хоча має ознаки саме негативної, але вочевидь є оціночною та особистою оцінкою з боку такого відповідача дій позивача по справі, оскільки не містить даних щодо конкретного кримінального правопорушення (час та місце його скоєння, в чому саме полягала його об`єктивна сторона тощо), і відображають саме власні думки відповідача-2, а не чисті твердження щодо фактів, вона також не містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак не може бути перевірена на предмет її дійсності.
Суд зазначає із цього приводу, що рівень точності у встановленні обґрунтованості кримінального звинувачення компетентним судом навряд чи може порівнятися з тим рівнем, якої має притримуватись пересічний громадян при викладенні своєї власної думки з питань, які його особисто стосуються, оскільки критерії, які застосовуються при оцінці будь-яких дій в плані моралі суттєво відрізняються від тих, які вимагаються для встановлення факту вчинення злочину по кримінальному закону.
Таким чином, в даному випадку, з огляду на зазначену природу оскаржуваних тверджень, та враховуючи те, що в оспорюваній інформації міститься здебільшого суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, судом така інформація, через призму вищеозначених рішень ЄСПЛ, розцінюється саме як оціночні судження, які хоча і мають певний негативний контекст по відношенню до позивача, не можуть бути спростовані саме у судовому порядку як недостовірна інформація.
Як вже вказано вище, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову, має бути сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, а також принижує його честь та гідність, ділову репутацію відсутні.
В даному випадку, якщо позивач вважає, що наведені оціночні судження або думки принижували його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він вправі був скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне викладення та доведення до відома учасників дискусії свого тлумачення подій, в тому числі у тому самому чаті Телеграм, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу власну оцінку.
Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення вимог про спростування особистим дописом від імені обох відповідачів вказаної інформації.
Також не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Тобто вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від первісної вимоги позивача про визнання інформації недостовірною.
Оскільки в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову про визнання інформації недостовірною, її спростування, то підстав для стягнення моральної шкоди також немає, у зв`язку з чим суд вимушений відмовити у задоволені позову у його повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,12,48,76,81, 247, 259,263-268, 280 ЦПК України, ст.23, 201, 275, 277, 297, 1167 ЦК України, ст. 3 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ч.3 ст.10 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», суд,-
1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: не можливо однозначно ідентифікувати, проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
2. Понесені судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору віднести за рахунок ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.