Провадження № 2/127/3845/22
УХВАЛА

29 грудня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шаміна Ю.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинне будівництво.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

У відповідності до п.п. 3, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Крім того, пунктом дев`ятим цієї ж статті визначено, що у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до позовної заяви позивачем вказано ціну позову в розмірі 299661,00 грн.

Натомість суд вважає, що визначена позивачем ціна позову явно не відповідає дійсній вартості спірного нерухомого майна.

У той же час, зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" на підтвердження оцінки проведеної оцінки майна складається звіт чи акт про оцінку майна.

До матеріалів позовної заяви позивачем на підтвердження вартості житлового будинку літ. «З» з прибудовами, загальною площею 127,0 кв.м, та прибудови літ. «А2» та літ. «а8» до житлового будинку літ. «А», загальною площею 19,6 кв.м додано звіт про оцінку майна ТОВ «Центр оцінки «Маунт Ріел» від 21.10.2022.

У відповідності до вимог п. 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, звіт про оцінку майна повинен бути складений у повній формі, містити дату оцінки та дату завершення складання звіту, та строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Натомість у поданому позивачем звіті не вказано строку його дії, відтак звіт про оцінку майна від 21.10.2022 не може судом братися як належний доказ в підтвердження реальної вартості спірного майна на момент подачі позовної заяви до суду, а тому суд вважає за необхідне визначити суму судового збору самостійно.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до п.п. 12, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частина 2 статті 133 ЦПК України передбачає, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру про визнання права власності, а також немайнову вимогу про його реєстрацію.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір сплачується за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12405,00 грн). Водночас за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн).

Враховуючи те, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, суд вважає за необхідне визначити розмір судового збору самостійно в максимальному розмірі за ставками визначеними ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» в розмірі 12405,00 грн за звернення до суду із вимогами майнового характеру.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового характеру про визнання права власності, а також немайнову вимогу про його реєстрацію.

На підтвердження сплати судового збору у розмірі 12405,01 грн позивачем додано до позовної заяви квитанцію (АТ КБ «ПриватБанк») №0.0..1 від 01.11.2022 на суму 299,61 грн та квитанцію (Філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк») №24 від 14.12.2022 на суму 9408,40 грн.

При цьому за іншу вимогу немайнового характеру позивачу слід доплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн і надати суду оригінал відповідного документа, що підтверджує сплату судового збору.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0002856.

При цьому, слід звернути увагу позивача, що за практикою ЄСПЛ вимога про сплату зборів судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Case of Kreuz v. Poland), заява №28249/95, п. 60).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач, зокрема, просить визнати за ним право власності на: самочинно збудовані прибудови до житлового будинку літера «А»: літера «А2» (кімната 3-3, площею 13,0 кв.м), літера «а8» (кухня 3-4, площею 6,6 кв.м); самочинно збудований житловий будинок літ. «З», загальною площею 127,0 кв.м, з підвалом літера «п/3», до якого входять: сходова клітина 4-1, підвальне приміщення 4-2, підвальне приміщення 4-3; першим поверхом літера «З/з», до якого входять: коридор 4-4, кухня 4-5, сходова клітина 4-6, санвузол 4-7, кімната 4-8, коридор 4-9; мансардою літера «м/3», до якої входять: коридор 4- 10, комора 4-11, кімната 4-12, кімната 4-13, кімната 4-14.

Натомість позивачем не зазначено за якою адресою розташовано вказане самочинно збудоване майно, таким чином з урахуванням обставин якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, слід уточнити та конкретизувати зміст позовних вимог.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ним право власності на майно.

Однак, визначаючись із складом учасників справи, позивачем не залучено до участі справі КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації». Разом з тим, позивач, визначаючись зі способом захисту свого права, не вказав яким чином вказаною особою порушені його права.

Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц дійшла висновку, які, в тому числі, стосуються завдань цивільного судочинства як процесу, що направлений на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зокрема відмічено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Отже на виконання вимог ст. 175 ЦПК України позивач має уточнити позовні вимоги та відповідно суб`єктний склад, зазначивши зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також щодо розподілу судових витрат між відповідачами у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинне будівництво - залишити без руху, надавши позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, з дня отримання даної ухвали суду.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна