22.06.2022 Провадження по справі № 2/940/86/22
Справа № 940/1437/21

РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

з участю секретаря судових засідань Романовської Л.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та відшкодування завданих збитків,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 308646,57 грн., що складається з суми отриманої і неповернутої позики за борговою розпискою від 28 липня 2021 року в розмірі 300000,00 грн., інфляційних втрат від знецінення грошових коштів за весь час прострочення з 11 жовтня 2021 року до 15 листопада 2021 року включно в розмірі 2700,00 грн., трьох процентів річних від простроченої суми з 11 жовтня 2021 року до 15 листопада 2021 року включно в розмірі 887,67 грн. та процентів від суми позики за користування грошовими коштами з 28 липня 2021 року до 10 жовтня 2021 року включно в розмірі 5058,90 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 3086,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 готівкою грошову суму в розмірі 300000,00 грн., яку відповідач зобов`язався повернути позивачу готівкою в строк до 10 жовтня 2021 року включно. Відповідач на підтвердження факту отримання у позивача вказаної суми склав і передав позивачу боргову розписку. На теперішній час грошові кошти відповідачем не повернуті, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за для захисту своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.12.2021 року відкрито провадження в справі, яку призначено до підготовчого засідання.

02.02.2022 року позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову суму в розмірі 314822 гривні 19 копійок, що складається з суми отриманої і неповернутої позики за борговою розпискою від 28 липня 2021 року в розмірі 300000,00 грн., інфляційних втрат від знецінення грошових коштів за весь час прострочення з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 6952,33 грн., трьох процентів річних від простроченої суми з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 2810,96 грн. та процентів від суми позики за користування грошовими коштами з 28 липня 2021 року до 10 жовтня 2021 року включно в розмірі 5058,90 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 3148,22 грн. за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву в порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, суду не надав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 28 липня 2021 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 готівкою грошові кошти в сумі 300000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути в строк до 10 жовтня 2021 року включно. Відповідач на підтвердження факту отримання у позивача вказаної суми склав і передав позивачу боргову розписку. (а.с. 6).

У судовому засіданні оригінал даної розписки досліджено судом.

В подальшому, грошові кошти відповідачем ОСОБА_2 не повернуті, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутися до суду із відповідним позовом.

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Відтак, наявність боргової розписки у позивача свідчить про те, що боргові зобов`язання відповідачем не виконані.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103 цс 16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, у постанові у справі № 6-50цс16 від 24 лютого 2016 року.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

Отже, суд вважає, що розписка від 28 липня 2021 року у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі на підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем в сумі 300000,00 грн.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 300000,00 грн. у визначений у розписці строк, а саме до 10 жовтня 2021 позивачу ОСОБА_1 не повернув, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми за борговою розпискою у розмірі 300000,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України.

Із розрахунку наведеного у заяві позивача про збільшення розміру позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляційні втрати від знецінення грошових коштів за весь час прострочення з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 6952,33 грн. та три проценти річних від простроченої суми з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 2810,96 грн.

Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем та приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати від знецінення грошових коштів за весь час прострочення з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 6952,33 грн., та три проценти річних від простроченої суми з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 2810,96 грн., у порядку ст. 625 ЦК України.

Окрім цього, позивач також просить суд стягнути на його користь проценти від суми позики за користування грошовими коштами з 28 липня 2021 року до 10 жовтня 2021 року включно в розмірі 5058,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За умовами договору сторони стягнення відсотків за користування позикою не встановлювали, строк повернення позики визначили до 10 жовтня 2021 року.

Відтак у межах строку надання позики та до 10 жовтня 2021 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги повернути усю заборгованість.

Отже, припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики, тобто з 28 липня 2021 року до 10 жовтня 2021 року.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 під час розгляду справи № 444/9519/12.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача процентів від суми позики за період з 28 липня 2021 року до 10 жовтня 2021 року в розмірі облікової ставки Національного банку України, що становить 5058,90 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду жодних пояснень, заперечень чи відзиву щодо позовних вимог позивача, а також належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 3148 грн. 22 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 16.11.2021 року про сплату судового збору у розмірі 3086,47 грн. та квитанцією № 0.0..1 від 01.02.2022 року про сплату судового збору у розмірі 61,75 грн.

Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3148 грн. 22 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 82, 141, 178, 264-268, 354 ЦПК України, статтями 525, 530, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та відшкодування завданих збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , грошову суму в розмірі 314822 (триста чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 19 копійок, що складається з суми отриманої і неповернутої позики за борговою розпискою від 28 липня 2021 року в розмірі 300000,00 грн., інфляційних втрат від знецінення грошових коштів за весь час прострочення з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 6952,33 грн., трьох процентів річних від простроченої суми з 11 жовтня 2021 року до 01 лютого 2022 року включно в розмірі 2810,96 грн. та процентів від суми позики за користування грошовими коштами з 28 липня 2021 року до 10 жовтня 2021 року включно в розмірі 5058,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 3148 (три тисячі сто сорок вісім) гривень 22 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 28.06.2022 року.

Суддя С.В. Мандзюк