Справа № 442/2538/22 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/2916/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Назар Х.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача - Поліщук Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про визнання договору розірваним та зобов`язання вчинити дії ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про визнання договору розірваним та зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що в липні 2014 року припинив користуватися послугами КП «Дрогобичводоканал» у зв`язку з тим, що у 2010 році придбав бетонні кільця та облаштував криницю. Про факт відсутності потреби в отриманні послуг водопостачання неодноразово повідомляв відповідача. Однак, КП «Дрогобичводоканал» продовжує і надалі незаконно надавати послуги та стягувати кошти за нібито спожиту воду. З цим питанням також звертався до міського голови та депутата міської ради. У відповідь на численні заяви, отримав листа КП «Дрогобичводоканал», в якому було зазначено, що для припинення дії Договору про надання послуг з водопостачання, йому необхідно влаштувати точку розриву мереж водопостачання та водовідведення, про що повідомити водоканал.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про визнання договору розірваним та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликаються на те, що припинив користуватися послугами КП «Дрогобичводоканал» у 2014 році про що у належний спосіб повідомив відповідача. Звертає увагу на те, що він вже давно скористався своїм правом та відмовився від договору, що укладений з відповідачем, відмовившись від його послуг з водопостачання та водовідведення, надіславши відповідачу відповідні заяви, водночас відповідач відмовився визнати факт розірвання такого договору та продовжував нараховувати йому заборгованість за своїми послугами.

Просять рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання Договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення розірваним та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити, в решті рішення залишити без змін.

Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позову визнання Договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення розірваним, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача - Поліщук Р.І. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання договору розірваним та зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 14 вересня 2006 року сторони уклали договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, відповідно до умов якого водоканал зобов`язався надавати споживачеві згідно графіку та відповідної якості послуги з постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 26 договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, договір може бути розірваний достроково у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами Водоканалу.

Відповідно до ст.6, ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Споживач, який побудував на своїй території криницю зобов`язаний звернутися до водоканалу, в порядку передбаченому пунктом 3.8 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу 27 червня 2008 року за №190 та зареєстрованих в Міністерстві Юстиції 07.10.2008 року з №936/15627 (в редакції яка діяла до 13.07.2021 року).

Пункт 3.8 цих Правил зобов`язує: "у разі запланованих змін у діяльності споживачів, якщо вони ведуть до зміни обсягів спожитої питної води та скид стічних вод, споживачі в місячний строк до моменту виникнення змін надають виробнику (ВОДОКАНАЛУ) заяву та відповідні документи для одержання додаткових технічних умов та внесення змін у договір

Споживач, який одночасно користується водою, поданою водоканалом та 3 власної криниці проводить оплату за спожиту воду згідно з показами засобів обліку води та оплату за скинуті стоки згідно з показами засобу обліку води з комунального водопроводу та стоки, які скидає з власного джерела облікується на підставі п. 5.29 вищезгаданих Правил.

Позивач не звертався до водоканалу із заявами про те, що відбулися зміни у його діяльності, що ведуть до зміни обсягів спожитої питної води та скиду стічних вод, не подавав заяв щодо одержання додаткових технічних умов та внесення змін у договір.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що з часу подання заяви від 20.10.2021 року про розірвання договору, у відповідності до положення ч.3 ст.653 ЦК України, підстав для розірвання Договору ні з 21 липня 2014 року (як зазначено у позовній вимозі), ні з часу подання заяви від 20.10.2021 року - немає, оскільки якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Крім того, відповідно до внесених змін до Постанови Кабінету Міністрів України №690 від 05.07.2019 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення" КП "Дрогобичводоканал" 01.03.2022 року розмістив на офіційному веб-сайті підприємства повідомлення про публічну пропозицію (оферту) щодо укладення Публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. ОСОБА_1 до 01.04.2022 року не вчинив жодних дій щодо відключення від послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а отже прийняв умови публічного договору приєднання.

А відтак договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 14.09.2006 року є нечинним з 01.04.2022 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.12.2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.