Справа № 127/4745/22
Провадження № 22-ц/801/2217/2022
Провадження № 22-ц/801/2218/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокуСправа № 127/4745/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Третьої вінницької державної нотаріальної контори, про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині,

Рішення і додаткове рішення ухвалив суддя Федчишин С. А.

Рішення ухвалено об 11.11 год в м. Вінниці

Додаткове рішення ухвалено у відсутності учасників справи о 15:50 год

Повний текст рішення складено 10 листопада 2022 року

Повний текст додаткового рішення складено 17 листопада 2022 року,

Встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 , яка залишила заповіт, складений 20 червня 2020 року та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Онопенко Л. П., яким заповіла все своє майно своїй онуці ОСОБА_2 .

Після смерті баби позивач звернулася до Третьої вінницької державної нотаріальної із заявою про прийняття спадщини.

Відповідач по справі ОСОБА_1 , який є сином спадкодавця ОСОБА_3 , також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець, що має право на обов`язкову частку у спадковому майні, у зв`язку з тим, що він є інвалідом 3-ї групи, тобто є непрацездатною особою.

З огляду на довготривалі погані відносини, які постійно існували між спадкодавцем ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1 , а також з огляду на інші обставини, які мають істотне значення, обов`язкова частка ОСОБА_1 у спадщині підлягає зменшенню з 1/2 частки до 1/8 частки за таких підстав.

З 1994 року мати позивача ОСОБА_4 і відповідач припинили фактичні шлюбні відносини. З тих пір відповідач проживає окремо. У сімейному спорі спадкоємець ОСОБА_3 , незважаючи на те, що ОСОБА_1 є її єдиним сином, стала на бік своєї невістки ОСОБА_4 . З тих пір відносини між матір`ю і сином стали не нормальними. ОСОБА_3 дозволила невістці разом із позивачем проживати у її квартирі по АДРЕСА_1 , в якій згодом став проживати чоловік позивача та їх діти. З тих пір ОСОБА_1 відійшов від їх сім`ї, яка уже після розлучення батьків позивача складалася із трьох осіб: матері, її і баби. У відповідача ОСОБА_1 з`явилася нова сім`я.

Баба в останні роки в більшості жила в селі, де садила городину і мала невелике господарство, але у місто приїжджала постійно: до них, на лікування, на ринок.

Позивач із матір`ю спочатку допомагали бабі по господарству в селі, а потім здійснювали її повноцінний догляд і лікування, незважаючи на пандемію, мороз, спеку тощо. Такі відносини вони підтримували до смерті баби.

У квартирі АДРЕСА_2 , власником якої була ОСОБА_3 і яка проживала в ній із 05 квітня 1985 року, проживають: ОСОБА_4 (невістка) із 05 грудня 1986 року, ОСОБА_2 (внучка) із 16 лютого 2004 року, ОСОБА_5 (правнучка) із 08 лютого 2007 року.

Син спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 лише користувався добротою матері, яка постійно його прощала за всі його витівки. До матері він звертався лише тоді, коли у нього були матеріальні потреби. Всі його поїздки до матері у село супроводжувалися вимаганням грошей та банківської картки у матері, так як знав, що у матері було декілька депозитів і вона користувалася відсотками від них. Коли мати йому відмовляла у видачі грошей, він просив їх у доньки - позивача по справі.

Відповідач не цікавився ні доглядом ні станом здоров`я матері.

Доглядом і здоров`ям баби займалася позивач, особливо кілька останніх років. Ще з її дитинства у неї із бабою склався міцний зв`язок, вона дуже сильно любила свою бабу, як і та свою єдину внучку. Вона розуміла, що це її обов`язок допомагати бабі всім, чим може, адже в свій час, коли баба під час розлучення стала на бік справедливості і підтримала її маму і маленьку внучку - позивача по справі, то це був початок кінця родинних відносин між бабою і її сином - відповідачем по справі.

Згідно акта від 04 жовтня 2021 року, складеного старостою Черемошненського старостинського округу № 25 Погребищенської міської ради, ОСОБА_3 з 1992 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Догляд за ОСОБА_3 та її господарством здійснювала онука - ОСОБА_2 ; її син ОСОБА_1 участі у догляді не брав, з`являвся зрідка, по господарству не допомагав.

Згідно довідки КНП «Турбівський селищний центр Первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» № 108 від 13 серпня 2021 року, ОСОБА_3 перебувала на диспансерному обліку в сімейного лікаря Турбівської АЗПСМ. Здоров`ям і станом хворої опікувалася внучка ОСОБА_2 постійно.

Також позивач займалася лікуванням і діагностуванням баби у м. Вінниці, супроводжувала її до необхідних лікарів, здійснювала оплату. Так, 23 вересня 2016 року бабі здійснено МСКТ голови в діагностичному центрі «Медіскан»; 20 травня 2019 року у ТОВ «Медичний центр «Статус» бабі надано консультацію кардіолога та хірурга, здійснено ЕКГ та УЗД серця; 11 вересня 2019 року у ТОВ «Медичний центр «Статус» бабі надано консультацію хірурга, що підтверджено відповідними документами.

Позивач допомагала бабі оплачувати комунальні послуги за будинок, зокрема за електроенергію вона сплатила 06 липня 2019 року, 15 серпня 2019 року, 28 вересня 2019 року.

У відповідача ОСОБА_1 був відсутній прояв будь-якого інтересу до здоров`я, життя його матері. Він поводив себе зневажливо по відношенню до матері, чому вона не могла зарадити.

14 жовтня 2020 року баба, зібравшись їхати у місто, не могла знайти своєї банківської картки, а 16 жовтня 2020 року на телефон баби прийшло повідомлення про зняття з її картки 20 000,00 грн. і як було з`ясовано дану операцію здійснено у м. Літин Вінницької області - неподалік села, в якому проживає ОСОБА_1 .

Вона разом із бабою, звернувшись на гарячу лінію банку, змінили пароль картки і в подальшому намагання зняти кошти із картки були безрезультатними. Доказів у неї немає, але і вона і баба розуміли, що ці дії (крадіжку картки і зняття коштів з неї) здійснив ОСОБА_1 , який за кілька днів до того приїздив до своєї матері із вимогою видати йому певну суму грошей. Звернутися в поліцію із заявою баба відмовилася, сказавши, що всі вони знають хто це зробив. Такий випадок зі сторони ОСОБА_1 був не один. Втрачені кошти для баби були значною сумою, через що вона була у депресивному стані і вона лише говорила про те, який у неї син, ніякої допомоги від нього, навіть простого телефонного дзвінка з питанням про її здоров`я, про необхідну їй допомогу від нього не лунало, лише про гроші. Від чого бабі ставало все гірше, вона їсти не хотіла, говорила лише про те, як її син міг із нею так поступити, щоб він залишив її у спокої, дав спокійно пожити, вона не хотіла його чути і бачити. Такий стан розпачу призвів до того, що баба потрапила в лікарню.

24 жовтня 2020 року бабу поклали на стаціонарне лікування у Погребищенську районну лікарню. Позивач займалася її оформленням в лікарню і доглядом у лікарні, що підтверджено відповідною довідкою.

В цей день вона зателефонувала ОСОБА_1 або повідомити, що його мати в лікарні, але його телефон не відповідав.

На наступний день - ІНФОРМАЦІЯ_1 баба померла.

Позивач намагалася про це повідомити її сина ОСОБА_1 , проте слухавку він не брав.

Вона із місячною дитиною займалася організацією похорону баби та понесла всі витрати.

Вийшовши на зв`язок лише ввечері ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 приїхав до баби на наступний день, свою допомогу в організації похорону своєї матері не пропонував, лише із нецензурною лайкою виносив зайві речі із будинку. При цьому вимагав у позивача документи про смерть його матері і її паспорт з метою отримання відповідних державних виплат на поховання. Вона відмовилася видати йому документи, на що ОСОБА_1 образився, тому відмовився їхати до моргу щоб забрати тіло своєї матері. З моргу тіло баби забрав чоловік позивача разом із односельчанами.

Такі поступки ОСОБА_1 , його цинізм, бездіяльність та самоусунення від будь-якої участі та допомоги в організації поховання своєї матері були присутні у відносинах між ним і його матір`ю постійно. Його поведінка при організації похорону свідчить про те, що його ставлення до матері як за життя так і після смерті не змінилося. Йому байдуже до матері.

ОСОБА_1 за життя матері досить погано ставився до неї і погано з нею поводився. Він взагалі не здійснював за нею догляду. Відносини у них були надзвичайно поганими через його аморальне відношення до матері. Він її постійно обманював, просив, вимагав, а потім вкрав грошові кошти, від чого його мати потрапила до лікарні, де не отримувала від сина жодної допомоги, якої вона потребувала у формі піклування, купівлі ліків.

Враховуючи викладене позивач вважає, що розмір обов`язкової частки відповідача у спадщині підлягає зменшенню із 1/2 частини до 1/8 частини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/2 частки на 1/6 частку.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992,40 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та скасувати додаткове рішення і винести нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати, а також стягнути із позивача понесені ним витрати в суді апеляційної інстанції.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального права; додаткове рішення також вважає незаконним, оскільки при його ухваленні судом не враховані надані відповідачем належні і допустимі докази, які підтверджують оплату послуг (касовий ордер) та їх фактичне надання (акт приймання-передачі наданих послуг), які містять посилання на конкретний номер справи в рамках якого ці послуги надавалися. Орієнтовний перелік судових витрат в суді апеляційної інстанції становить 11 400,00 грн. і складається із судового збору в сумі 1400,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вказав, що суд своїм рішенням безпідставно і безаргументовано позбавив левової частки спадщини інваліда, який за кілька останніх років переніс інфаркт та інсульт.

Як на зменшення частки у спадщині суд посилався не на обставини, які викладені в правовій позиції Верховного Суду від 17 січня 2021 року по справі № 199/9931/15-ц, а посилався на обставини, які враховуються судом при вирішенні питання про усунення від права на спадкування.

Жодних доказів того, що між спадкодавцем та спадкоємцями були неприязні стосунки чи відсутність спілкування, а відповідач погано поводився із померлою, доказів аморальної поведінки відповідача, позивачем не надано і матеріали справи не містять, оскільки таких обставин і не існувало в природі. Відсутні докази, які б підтверджували, що спадкодавець подавала скарги чи претензії щодо відповідача в поліцію чи в будь-які інші установи.

Всі допитані свідки по справі, у тому числі і свідки зі сторони позивача, підтвердили, що він спілкувався із матір`ю та приїздив до неї і допомагав їй.

Суд у своєму рішенні перекрутив пояснення свідків, вказавши що свідки пояснили про те, що відповідач не підтримував із своєю матір`ю зв`язків.

В справі відсутні докази аморальної поведінки відповідача по відношенню до позивача.

Також у справі відсутні докази того, що спадкодавець додатково потребувала допомоги і просила про неї у відповідача, проте останній відмовився її надавати.

Також судом не надано оцінки такому доказу, як лист-відповідь на ухвалу суду, надану КНП «Турбівський селищний центр ЦПМСД» від 06 червня 2022 року, із якого вбачається, що спадкодавець уклала декларацію із сімейним лікарем ОСОБА_6 лише 01 вересня 2020 року, а в період з 2017 року по 24 жовтня 2020 року вона зверталася за медичною допомогою лише один раз - 11 вересня 2020 року, тобто спадкодавець була у лікарні лише один раз і зверталася вона у лікарню особисто, а не у супроводі ОСОБА_2 . При цьому просить врахувати, що інформація у довідці № 108, виданій КНП «Турбівський селищний центр ЦПМСД» не може бути правдивою в тому, що ОСОБА_2 супроводжувала спадкодавця при зверненні у лікарню 11 вересня 2020 року, оскільки на наступний день - ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач народила дитину; що ОСОБА_2 постійно супроводжувала ОСОБА_3 , оскільки позивач була лише контактною особою.

Враховуючи, що декларація ОСОБА_3 із сімейним лікарем була підписана ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 народила дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із чого слідує, що ОСОБА_2 не могла тривалий час систематично здійснювати догляд за ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 потребувала сторонньої допомоги і догляду, і те, що вона перебувала на диспансерному обліку не підтверджує факту потреби сторонньої допомоги і догляду.

Судом не враховано і не надано оцінки отриманій на запит адвоката відповіді Територіального центру соціального обслуговування «Погребищенський» від 25 квітня 2022 року, де вказано, що стосовно ОСОБА_3 не надходили звернення щодо надання їй допомоги; всі свої фізіологічні та побутові потреби вона здійснювала самостійно та сторонньої допомоги не потребувала.

Наявність в сім`ї ОСОБА_2 автомобіля, яким відвозили на прохання ОСОБА_3 на обстеження її до лікарів, не є доказом того, що відповідач мав погані стосунки із своєю матір`ю, так як на відміну від ОСОБА_2 він проживав на великій відстані від матері і не мав власного автомобіля, тому допомагав матері, навідував її в лікарні.

Позивач не надала доказів того, що спадкодавець потребувала сторонньої допомоги, а всі допитані свідки підтвердили, що вона до смерті самостійно варила собі їсти, ходила в магазин, прала, їздила у Вінницю та Погребище .

Також суд не врахував, що у вересні 2016 року ОСОБА_3 в лікарню відвозив ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 ОСОБА_1 завжди допомагав своїй матері, зокрема в 2006 році здійснив заміну пічного опалення, у 2008-2009 роках допомагав у підключенні будинку до газопостачання, все газове обладнання він придбав особисто за свої власні кошти; у 2010-2011 роках здійснив внутрішній косметичний ремонт будинку, купивши гіпсокартон на стелю та супутні матеріали за власні кошти. Відповідач здійснював порізку старих дерев, які ламали дах будинку. Матеріали для ремонту на заміни даху купував відповідач разом із матір`ю в присутності позивача і її чоловіка. Роботи по заміні даху теж проводив відповідач у присутності позивача. Відповідач приїздив до матері на ювілей - 80 років і подарував їй гарний якісний одяг, в якому мати була похована. Відповідач привіз до матері бригаду, яка копала криницю і разом із матір`ю купував необхідні для цього речі; у 2017-2018 році придбав для матері телевізор; ремонтував і підтримував будинок матері.

Всі наведені позивачем обґрунтування позову не відповідають дійсності.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити в силі. Зазначила, що апеляційна скарга не містить підстав, які б свідчили про незаконність і необґрунтованість рішення чи неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, судом першої інстанції, тому така апеляційна скарга є безпідставною і до задоволення не підлягає.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Зубань О. О. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити, скасувати рішення суду і додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову і стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу адвоката, у тому числі понесені ним витрати у суді апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_2 і її представник - адвокат Якименко-Шевчук Ю. О. апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задовольнити, а законне і справедливе рішення суду і законне додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Погребищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 30 жовтня 2020 року, актовий запис № 167 (а. с. 10).

ОСОБА_3 залишила заповіт, складений нею 20 червня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Онопенко Л. П. і зареєстрованим в реєстрі за № 386, яким заповіла все своє майно своїй онучці ОСОБА_2 (а. с. 11).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, видану ОСОБА_3 26 червня 2019 року за № 2337 міським комунальним підприємством «Територія комфорту», вона проживає і постійно зареєстрована в АДРЕСА_4 у власній квартирі (викупленій) АДРЕСА_5 , яка складається із 2-х кімнат загальною площею 51,70 кв. м.; особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 ; у квартирі проживає чотири особи: власник, невістка ОСОБА_4 (з 05 грудня 1986 року); онучка ОСОБА_2 (з 16 лютого 2004 року); правнучка ОСОБА_5 , 2007 року народження (з 08 лютого 2007 року) (а. с. 12).

Згідно акта, складеного сусідами ОСОБА_3 , вона із 1992 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 ; догляд за нею та її господарством здійснювала онука - ОСОБА_2 . Син ОСОБА_3 - ОСОБА_1 участі у догляді не брав, з`являвся рідко, по господарству не допомагав. Акт підписаний сусідами: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які були допитані у судовому засіданні свідками, та їх підписи в акті засвідчені 04 жовтня 2021 року старостою Черемошненського старостинського округу № 25 Погребищенської міської ради ОСОБА_13 (а. с. 13).

Із довідки № 108 від 13 серпня 2021 року, виданої КНП «Турбівський селищний центр Первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області», вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на диспансерному обліку в сімейного лікаря Турбівської АЗПСМ. Здоров`ям і станом хворої опікувалася внучка ОСОБА_2 постійно (а. с. 14).

ОСОБА_3 проходила обстеження у діагностичному центрі «Медіскан» 23 вересня 2016 року (а. с. 15); у медичному центрі «Статус» - 20 травня 2019 року і 11 вересня 2019 року (а. с. 16-17, 18, 19).

Позивачем ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 проведено оплату за користування електроенергією за адресою: АДРЕСА_3 : 06 липня 2019 року (а. с. 20-21); 28 вересня 2019 року (а. с. 22-23); 15 серпня 2019 року (а. с. 24-25).

Із медичної карти стаціонарного хворого № 2848 вбачається, що 24 жовтня 2020 року ОСОБА_3 доставлена в лікарню її внучкою ОСОБА_2 (вказано її номер телефона); на аркуші карти 3 в пункті 35 (скарги пацієнта) вказано: «доставлена машиною швидкої допомоги, зі слів внучки - приїхали з Вінниці провідати, хвора лежала на підлозі, сама заявила, що не могла дістати їжу» (а. с. 26-31, 33), запис від 25 жовтня 2020 року зроблений ОСОБА_2 : «внучка ОСОБА_3 , відмовляюсь від розтину тіла моєї бабусі за релігійними переконаннями» (а. с. 32).

Згідно накладної КП «Погребищекомунсервіс» від 25 жовтня 2020 року, підприємством відпущено, а ОСОБА_2 одержано ритуальні товари за готівку в сумі 3797,00 грн. (а. с. 34).

Із довідки № 218/0200-02112 від 30 березня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсіє по інвалідності із січня 2019 року по грудень 2021 року (а. с. 59-60).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 03 листопада 2020 року, ОСОБА_1 є інвалідом загального захворювання (серія ААЛ № 308866) (а. с. 76).

При повторному огляді ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності загального захворювання до 01 червня 2022 року; йому протипоказане значне фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, серії 12 ААБ № 828107 (а. с. 77).

ОСОБА_1 19 грудня 2014 року проходив обстеження в Центрі МРТ-діагностики "Нейромед» (а. с. 61); 17 листопада 2014 року і 16 грудня 2016 року проходив обстеження у Вінницькій обласній клінічній лікарні (а. с. 62, 65); у Літинській центральній районній лікарні знаходився на стаціонарному лікуванні: з 11 вересня 2014 року по 22 вересня 2014 року (а. с. 63), з 09 листопада 2015 року по 16 листопада 2015 року (а. с. 64), з 20 липня 2016 року по 31 липня 2016 року (а. с. 66), з 13 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року (а. с. 67), з 03 грудня 2017 року по 10 грудня 2017 року (а. с. 68), з 27 листопада 2018 року по 02 грудня 2018 року (а. с. 69), з 02 грудня 2019 року по 06 грудня 2019 року (а. с. 70).

Із відповіді КП «Погребищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 02-1-/113 від 02 травня 2022 року на запит адвоката Зубаня О. О., слідує, що декларація із ОСОБА_3 , яка проживала в АДРЕСА_6 , була заключена 29 червня 2018 року із сімейним лікарем ОСОБА_14 , який 17 серпня 2018 року звільнений з посади, внаслідок чого декларація на медичне обслуговування була припинена. В електронній системі закладу відсутня інформація відносно ОСОБА_3 ; у зв`язку із відсутністю амбулаторної картки ОСОБА_3 не має можливості надати інформацію про кількість звернень із датою звернень нею за наданням медичної допомоги (а. с. 111).

Із відповіді КНП «Турбівський селищний центр Первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» № 80-01-05 від 28 квітня 2022 року на запит адвоката Зубаня О. О. вбачається, що підприємство створене 18 лютого 2021 року; ОСОБА_3 перебувала на диспансерному обліку сімейного лікаря ОСОБА_15 з грудня 2019 року; ОСОБА_2 визначена щодо ОСОБА_3 контактною особою, вона супроводжувала пацієнтку при оглядах, отримувала направлення для вузьких спеціалістів, надавала результати оглядів сімейному лікарю для встановлення схеми лікування (а. с. 112-113).

КНП «ЦПМСД № 3 м. Вінниці» надало інформацію про те, що ОСОБА_3 не підписувала декларацію щодо надання первинної медичної допомоги з лікарями центру та не зверталася до них за допомогою (а. с. 115).

Із довідки № 02-08/326 від 25 квітня 2022 року виданої ОСОБА_1 . Виконавчим комітетом Погребищенської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно проживала без реєстрації по АДРЕСА_6 , згідно запису погосподарської книги № 7 за 2016-2020 роки, до Черемошненської сільської ради із письмовими зверненням про допомогу не зверталася, а також звернень письмових від сусідів не було (а. с. 116).

Із довідки № 02-08/327 від 25 квітня 2022 року виданої ОСОБА_1 . Виконавчим комітетом Погребищенської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно проживала без реєстрації по АДРЕСА_6 , згідно запису погосподарської книги № 7 за 2016-2020 роки, в своєму господарстві худоби та птиці не утримувала (а. с. 117).

Із довідки № 63 від 25 квітня 2022 року виданої комунальною установою «Погребищенський центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Погребищенської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 не перебувала на обліку в Погребищенському територіальному центрі та соціальні послуги не надавались (а. с. 118).

Із відповіді КНП «Турбівський селищний центр Первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» № 107-01-05 від 06 червня 2022 року на ухвалу суду, вбачається, що підприємство створене 18 лютого 2021 року; ОСОБА_3 уклала декларацію із лікарем загальної практики сімейної медицини ОСОБА_15 , дата подання декларації - 01 вересня 2020 року № 0001-КРХ1-Е900; за період з 01 січня 2017 року по 24 жовтня 2020 року пацієнтка один раз особисто зверталася із скаргами: на періодичні головні болі, головокружіння впродовж кількох років, періодичне підвищення артеріального тиску, біль у нижніх кінцівках та наявність ран на нижніх кінцівках; відповідно до записів медичної карти амбулаторного хворого вона перебувала на диспансерному обліку у лікаря ОСОБА_15 з 11 вересня 2020 року із діагнозами в кількості десяти (а. с. 141-143).

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив із встановлених по справі обставин, оцінених доказів, наданих сторонами по справі в їх сукупності, у тому числі з урахуванням показів свідків, визнав надані позивачем в обґрунтування позовних вимог про зменшення обов`язкової частки у спадковому майні, докази належними і допустимими, а відповідач таких доказів не надав у спростування обставин нездійснення належного догляду за спадкодавцем ОСОБА_3 та не підтримання із нею зв`язків.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої правильним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1241 ЦК України передбачає право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до частини 1 якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини 1).

Тлумачення цього абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням: (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України.

Підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині вказують:

1) не підтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому;

2) погане поводження із ним;

3) нездійснення належного догляду;

4) надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця;

5) звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину;

6) неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця;

7) не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці;

8) аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку;

9) виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця.

При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення.

Такими, зокрема, може вважатись: тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо.

Отже, за змістом даної норми слід враховувати, що відповідач, як особа, що має право на обов`язкову частку, який в силу стану свого здоров`я є непрацездатним. Тому позивач повинен беззаперечно довести, що відповідач з урахуванням його матеріального стану і стану здоров`я міг надати допомогу спадкодавцеві, яка через похилий вік, хворобу потребувала допомоги, але відповідач навмисно ухилявся від надання такої допомоги.

При цьому також слід враховувати поведінку відповідача, розуміння ним свого обов`язку щодо надання допомоги своїй 80-ти річній матері, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, а також свідоме невиконання відповідачем встановленого законом обов`язку.

Вирішуючи даний спір в межах заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення возову, оскільки позивачем доведена наявність передбачених статтею 1241 ЦК України підстав для зменшення розміру обов`язкової частки відповідача у спадщині.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, чого не спростував відповідач, наявність поганих відносин (прояв неповаги до матері, відсутність спілкування із нею, образи, наявність певних самовправних дій у минулому з боку відповідача до матері) між померлою ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1 - відповідачем у справі, при цьому безпосередньо сама спадкодавець була впевнена у поганому і байдужому відношенні до неї з боку сина, про що пояснили допитані у судовому засіданні свідки. Таке, в тому числі підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_2 , допитаної згідно статті 234 ЦПК України, як свідок, поясненнями свідків по справі, а також поясненнями відповідача ОСОБА_1 , зокрема в тому, що йому не відомо які захворювання були у його матері, які ліки вона приймала і де та за що їх купувала; дату отримання матір`ю пенсії і розмір пенсії з тим, щоб знати, чи вистачає матері отриманої пенсії (до наступної дати її отримання) на лікування, на оплату комунальних послуг, на придбання продуктів харчування, одягу, взуття, а також на догляд її будинку і господарства, з урахуванням того, що вона мала поважний вік, проживала одна в селі у власному будинку, де було подвір`я, сад, город, які потребували також її догляду і прибирання, що крім інших хвороб, у неї були важкі захворювання ніг, у зв`язку із чим їй було важко ходити, відповідно важко було здійснювати належний догляд за собою.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає за справедливе та законне часткове задоволення позовних вимог із зменшення обов`язкової частки відповідача ОСОБА_1 із 1/2 до 1/6 частки, враховуючи також, що відповідач ОСОБА_1 був інвалідом але 3-ї (робочої) групи, проживав за іншою адресою, отже був обмежений у можливості надавати матері таку необхідну їй допомогу, проте такої можливості він не був позбавлений повністю, а фактично за його силами міг її надавати за його власним бажанням і як за обов`язком сина, чого не виконував також за своїм власним бажанням, з урахуванням також того, що відповідач повністю без погодження із позивачем, поклався на позивача у здійсненні догляду за його матір`ю, а бабою позивача, а також з урахуванням неприязних стосунків відповідача із позивачем по справі ОСОБА_2 , яка є його єдиною рідною дочкою і яка сама має на утриманні трьох дітей (чого не оспорено відповідачем).

Також враховано той факт, що як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , раніше, приблизно у 2007 році, його мати ОСОБА_3 склала заповіт на нього - єдиного сина, яким заповіла йому все належне їй майно, проте у 2020 році такий заповіт змінила, склавши його на користь онуки, виразивши таким чином свою волю на позбавлення сина спадку у зв`язку із його байдужістю, неприязню і холоднечею у відносинах із матір`ю.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, заперечуючи заявлені до нього позовні вимоги, на виконання положень статтей 12, 81 та 76 ЦПК України, не надав доказів, які б відповідали вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності доказів (ст. 77-80 ЦПК України), на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Водночас всі його заперечення, а також і доводи апеляційної скарги зводяться до того, що саме позивач не надавала спадкодавцю належного догляду, зокрема у її лікуванні, що спадкодавець - його рідна матір будь-якого догляду не потребувала і повністю сама здійснювала за собою належний догляд, оскільки не зверталася по допомогу до сторонніх осіб, як то: до сусідів, до виконавчого комітету, до центру соціального обслуговування тощо.

Такі доводи відповідача є необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності і фактичним обставинам справи, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом і вона не має доводити тих обставин, що здійснювала догляд за спадкодавцем, проте, доводячи, що такого догляду не здійснював син - спадкоємець першої черги, а оскільки ОСОБА_3 потребувала догляду, то його надавала саме вона - позивач по справі - спадкоємець за заповітом, що позивач довела у судовому засіданні.

У судовому засіданні доведена потреба спадкодавця ОСОБА_3 у догляді за нею як поясненнями позивача, свідків та витребуваним судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 письмовим доказом, таким як інформація КНП «Турбівський селищний центр Первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» № 107-01-05 від 06 червня 2022 року, яка свідчить про те, що ОСОБА_3 укладала декларацію із сімейним лікарем, до якої особисто зверталася із скаргами: на періодичні головні болі, головокружіння впродовж кількох років, періодичне підвищення артеріального тиску, біль у нижніх кінцівках та наявність ран на нижніх кінцівках; у зв`язку з чим вона перебувала на диспансерному обліку із діагнозами в кількості десяти; їй призначалися обстеження у вузьких спеціалістів-лікарів та призначалося певне лікування (а. с. 141-143).

Викладене свідчить про безпідставність, недоведеність і надуманість всіх доводів апеляційної скарги відповідача, які ним не підтверджені належними доказами, тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь із відповідача судових витрат понесених ним як витрати на правничу допомогу адвокатом, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем по справі до такої заяви і взагалі до матеріалів справи не додано договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Зубань О. О. і відповідачем ОСОБА_1 , що перешкоджає суду встановити розмір та порядок обчислення витрат на правничу допомогу, яку поніс відповідач.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону, тому апеляційна скарга щодо незаконності додаткового рішення суду не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1).

До заяви про ухвалення додаткового рішення (а. с. 195-197) відповідач ОСОБА_1 додав: акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги по справі від 03 листопада 2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 03 листопада 2022 року про прийняття від ОСОБА_1 20 000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги по справі № 127/4745/22 адвокатом Зубань О. О. (а. с. 198).

До цієї заяви не доданий сам договір про надання правової допомоги по справі або його копія і такі документи в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції вірно визначився, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат понесених на правничу допомогу, задоволенню не підлягає.

Оскаржуючи додаткове рішення, відповідач і до апеляційної скарги не надав договору про надання правової допомоги чи його копії, тому апеляційна скарга в цій частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду залишається без змін, тому вимоги апеляційної скарги відповідача про стягнення із позивача на його користь понесених ним витрат в суді апеляційної інстанції до задоволення не підлягають і такий розподіл судових витрат не проводиться.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, в зв`язку з чим оскаржуване рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 02 січня 2023 року