Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

21 грудня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі військовослужбовцем під час проходження військової служби, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі військовослужбовцем під час проходження військової служби.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що згідно звіту про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідальності фінансово-господарчої діяльності військової частини НОМЕР_1 №334/3/2/83аз від 17.10.2017 за період часу з 01.11.2014 по 01.05.2017 старшим інспектором відділу аудиту у бюджетній сфері Південного територіального управління внутрішнього аудиту майором ОСОБА_2 було виявлено факти перевитрати продуктів харчування, що утворились внаслідок незняття з харчування військовослужбовців, які знаходились на лікуванні у медичних закладах у розмірі 997 добових видач на загальну суму 60 157,02 грн. та внаслідок несвоєчасного зняття з харчування військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину у розмірі 645 добових видач на загальну суму 33 600,84 грн.

Командуванням військової частини за даним фактом було проведено ряд службових розслідувань відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 №475 від 26.06.2017, №474 від 26.06.2017, №627 від 18.08.2017, а також з метою усунення викривлення даних обліку притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №145 від 25.03.2019.

За результатами службових розслідувань було встановлено, що ряд фактів перевитрати продуктів харчування (відповідно до додатку 1) стались з вини майора ОСОБА_1 , який на час виникнення перевитрати виконував обов`язки командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме до ст.ст. 111, 112, до обов`язків командира роти віднесено, зокрема, обов`язок вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти (корабля), знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів.

Згідно із ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Проте всупереч вищевказаним положенням Статуту облік особового складу 1 роти морської піхоти належним чином не вівся, про зміни в обліку доповіді своєчасно не робились, звірки вчасно не проводились, що призвело до перевитрати продуктів харчування щодо осіб, які були відсутні на військовій службі.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків майором ОСОБА_1 виникли перевитрати продуктів харчування відносно військовослужбовців, зазначених у додатку 1, що призвело до завдання матеріальної шкоди державі на загальну суму 10 906,92 грн. (сумарно перевитрата 180 добових видач продуктів харчування).

Оскільки у добровільному порядку ОСОБА_1 відмовився відшкодувати вказаний розмір завданої державі шкоди, позивач просить стягнути таку шкоду на його користь.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 справу було передано у провадження судді Солом`янського районного суду міста Києва Кушнір С.І.

Ухвалою судді від 17.05.2019 справу передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2019 справу було передано у провадження судді Голосіївського районного суду міста Києва Чередніченко Н.П.

Ухвалою судді від 03.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно з ухвалою суду від 10.09.2019 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 справу було передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Гребенюка В.В.

Ухвалою судді від 21.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 13.02.2020, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, провадження у справі було зупинено у зв`язку з прийняттям рішення про врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою суду від 13.03.2020 врегулювання спору за участю судді припинено та провадження у справі поновлено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 справу було передано у провадження судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О.

Ухвалою судді від 08.04.2021 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строку для подання відзиву.

Ухвалою суду від 06.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України.

За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №177 від 30.08.2017 майора ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_1 , звільнено від займаної посади на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №545 від 16.08.2017 у зв`язку із зарахуванням слухачем командно-штабного інституту застосування військ (сил) Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на денну форму навчання строком на 2 (два) роки.

Відповідно частин першої-четвертої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.12 вказаної статті Закону кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі - Статут).

Як вбачається із матеріалів справи, із рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_4 №4802 від 23.06.2017 стало відомо, що за період з 2014 року по 2017 рік військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 зараховані на продовольче забезпечення без продовольчих атестатів до медичних закладів МОУ, що призвело до перевитрати добових видач у кількості 1009 добових видач на суму збитків, завданих державі, у розмірі 60 854,70 грн.

У відповідності до звіту про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідальності фінансово-господарчої діяльності військової частини НОМЕР_1 №334/3/2/83аз від 17.10.2017, за період часу з 01.11.2014 по 01.05.2017 старшим інспектором відділу аудиту у бюджетній сфері Південного територіального управління внутрішнього аудиту майором ОСОБА_2 було виявлено факти перевитрати продуктів харчування, що утворились внаслідок незняття з харчування військовослужбовців, які знаходились на лікуванні у медичних закладах у розмірі 997 добових видач на загальну суму 60 157,02 грн. та внаслідок несвоєчасного зняття з харчування військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину у розмірі 645 добових видач на загальну суму 33 600,84 грн.

Командуванням військової частини за даним фактом було проведено ряд службових розслідувань, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 №475 від 26.06.2017, №474 від 26.06.2017, №627 від 18.08.2017, а також з метою усунення викривлення даних обліку притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №145 від 25.03.2019.

За результатами службових розслідувань було встановлено, що ряд фактів перевитрати продуктів харчування (відповідно до додатку 1) стались з вини майора ОСОБА_1 , який на час виникнення перевитрати виконував обов`язки командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Встановлені вище обставини повністю підтверджуються наявними у справі копіями матеріалів службових розслідувань та наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо перевитрати продуктів харчування.

При цьому судом враховується, що у встановленому порядку відповідачем вказані накази не оскаржено.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 обіймав посаду командира роти військової частини НОМЕР_1 .

Правовий статус командира роти (корабля 4 рангу) визначений статтями 111, 112 Статуту.

Зокрема, згідно зі ст. 112 Статуту командир роти зобов`язаний:

підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності;

організовувати в роті (на кораблі) бойову підготовку, складати розклад занять на тиждень, проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу, а також з підрозділами роти (корабля);

знати тактику дій роти в різних видах бою, управляти вогнем і підрозділами роти під час навчань і в бою;

досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність, проводити планові та позапланові (раптові) перевірки наявності та стану озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пально-мастильних матеріалів та майна роти;

перевіряти знання і практичні навички військовослужбовців роти (корабля);

постійно вдосконалювати свої знання за спеціальністю і методичні навички, подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку;

організовувати проведення ранкової фізичної зарядки;

з пошаною ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу та згуртування військового колективу;

знати військове звання, прізвище, строк служби, посаду чи спеціальність, родинний стан, ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця роти (корабля), постійно проводити з ними індивідуально-виховну роботу;

виховувати особовий склад роти (корабля) в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки та майна роти (корабля);

піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань;

суворо стежити за виконанням особовим складом заходів безпеки під час проведення занять і робіт, за поводженням зі зброєю, боєприпасами і технікою, їх обслуговуванням та бойовим застосуванням, за своєчасним здаванням на склад невитрачених боєприпасів та вибухових речовин;

доповідати командирові батальйону про потреби підлеглих, а також про застосовані заохочення і накладені стягнення на особовий склад роти (корабля);

організовувати розміщення особового складу в місцях постійної дислокації та в польових умовах, підтримувати внутрішній порядок і дисципліну в роті (на кораблі);

підтримувати в належному стані та вдосконалювати навчальну матеріально-технічну базу роти;

стежити за утриманням і правильною експлуатацією всіх приміщень, відведених для роти, за чистотою ділянки території, закріпленої за ротою (на кораблі - оглядати жилі та службові приміщення, постійно стежити за станом корпусу корабля), а також за проведенням заходів пожежної безпеки у роті (на кораблі);

готувати особовий склад добового наряду від роти (корабля) та контролювати несення ним служби;

проводити огляд та інструктувати військовослужбовців роти перед їх відпусткою, відрядженням і контролювати їх повернення;

періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці в роті (на кораблі);

вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти (корабля), знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів;

щотижня підбивати підсумки бойової підготовки, військової дисципліни та внутрішнього порядку;

здійснювати добір кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом на посадах рядового, сержантського (старшинського) складу та вступу до вищих військових навчальних закладів;

рекомендувати військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу до присвоєння чергових військових звань та на заміщення вакантних посад;

своєчасно забезпечувати належне постачання особового складу роти (корабля), дбати про побут своїх підлеглих, їх здоров`я, стежити за додержанням правил особистої гігієни кожним військовослужбовцем;

одержувати в установлені строки у фінансовій службі частини грошове забезпечення готівкою і своєчасно виплачувати його військовослужбовцям строкової військової служби свого підрозділу;

стежити за зовнішнім виглядом підлеглих, виконанням ними правил носіння військової форми одягу, правильним припасуванням спорядження, обмундирування, взуття;

організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту);

перевіряти підготовку та стан озброєння і техніки роти (корабля) перед кожним виходом на навчання чи заняття, а також їх наявність після повернення із занять та навчань, вживати заходів до запобігання катастрофам, аваріям і поломкам, втратам зброї та боєприпасів (командирові корабля, крім того, забезпечувати живучість корабля та безпеку його плавання);

один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини;

керувати господарством роти.

Згідно зі ст. 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Розмір завданої державі шкоди внаслідок невиконання відповідачем обов`язків, покладених на нього Законом, становить 10 906,92 грн.

Констатуючи вказані обставини, суд виходить із того, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на їх спростування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Проаналізувавши вищезазначені докази у їх сукупності, виходячи із обсягу обов`язків відповідача, покладених на нього у зв`язку із проходженням ним військової служби у військовій частині, суд вважає доведеним факт завдання шкоди державі у розмірі 10 906,92 грн. з вини відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб, за шкоду заподіяну державі» (далі - Закон) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

За змістом статті третьої Закону підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 12 Закону у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку завдану ним шкоду у розмірі 10 906,92 грн. не відшкодував.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків відповідачем ОСОБА_1 виникли перевитрати продуктів харчування відносно військовослужбовців, зазначених у додатку 1, що призвело до завдання матеріальної шкоди державі на загальну суму 10 906,92 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, вони ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 шкоди, завданої державі військовослужбовцем під час проходження військової служби, у розмірі 10 906,92 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового у розмірі 1921,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 273, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі військовослужбовцем під час проходження військової служби задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь на користь Військової частини НОМЕР_1 10 906 (десять тисяч дев`ятсот шість) грн. 92 коп. шкоди, завданої державі військовослужбовцем під час проходження військової служби.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 30.12.2022.

Суддя О. О. Ковбасюк