Дата документу 12.12.2022 Справа № 335/8567/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/8567/21 Головуючий у І інстанції: Стеценко А.В.
Провадження № 22-ц/807/1875/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року про відмову у прийнятті та повернення зустрічного позову ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів та користувачів надр у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання. 19 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр. 19 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява №2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр та зустрічного позову № 2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2022 року скасовано зазначену ухвалу, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр та зустрічного позову № 2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції відмовився виконати судове рішення апеляційного суду, повторно відмовивши у прийнятті зустрічного позову у справі. На думку скаржниці, суд першої інстанції порушив право позивачів за зустрічним позовом та сам принцип доступу до правосуддя. Скаржниця вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, необґрунтованими та невмотивованими відповідно до норм чинного процесуального законодавства.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, надано строк для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, учасники справи не скористались, що в силу вимог частини третьої цієї статті не перешкоджає перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити з таких підстав.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви та зустрічної позовної заяви №2, суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд таких заяв з первісним позовом є неможливим у зв`язку з ухваленням судового рішення за первісним позовом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не зазначив правових підстав для такої відмови.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

За приписами ч. 2 ст. 193 ЦПК України умовами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Статтею 193 ЦПК України передбачено, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому, сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову, шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Таким чином, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним.

Колегія суддів вважає позовні вимоги Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води взаємопов`язаними з вимогами зустрічних позовних заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр та їх спільний розгляд є доцільним.

Так, предметом позову за первісною заявою є стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому у зустрічних позовних заявах наявні вимоги щодо зобов`язання проведення перерахунку заборгованості, в тому числі у зв`язку із ненаданням та неякісним наданням послуг, таким чином ймовірне задоволення вимог за зустрічним позовом призведе до відмови або частковому задоволенні позовних вимог за первісним позовом.

В силу ст.13 розділу І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Разом з тим, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Європейський суд з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Крім того, постановивши ухвалу від 05 липня 2022 року про відмову у прийняті зустрічних позовів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів та користувачів надр, суд першої інстанції фактично не виконав вимоги постанови Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2022 року.

Наведене суд першої інстанції не врахував, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права частково знайшли своє підтвердження.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379, п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, підлягає скасуванню з поверненням справи до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження. з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року у цій справі скасувати.

Справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та зустрічними позовами ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів та користувачів надр направити до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 12 грудня 2022року.

Головуючий:

Судді: