Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1087/21

Номер провадження: 2/511/14/22

28 червня 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

при секретарі - Данільченко Г.В., Возняк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

позивача: ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

представник позивача адвокат Колтовський Віктор Петрович, адреса здійснення адвокатської діяльності: вул. Базарна, буд. 85, м. Одеса, 65020,

до

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

про визнання договору купівлі - продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

03.06.2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно позовних вимог представник позивача адвокат В.П. Колтовський просить суд в інтересах позивача ОСОБА_1 визнати недійсним договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04.07.2003 року посвідчений приватним нотаріусом Івановою А.Й.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті батька позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових справ на нерухоме майно, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану частину квартири, оскільки право власності на вказану квартиру з 03.07.2003 року належить іншій особі, а саме ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ). При цьому позивач зазначає, що ОСОБА_2 фактично мешкає у квартирі АДРЕСА_3 та її квартира примикає до квартири, частина якої належала померлому ОСОБА_3 та припускає, що сталася помилка при реєстрації права власності на вказані квартири. Позивач вважає, що її батько ОСОБА_3 правомірно володів вказаною спірною квартирою, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та рішенням виконкому, при цьому наявна свідома протиправність в діях сторін такого правочину чи помилка при реєстрації права власності, тому вона, як спадкоємець, має право на вказану спірну квартиру та єдиним способом захисту на підставі ст.1218, ч.3 ст.215, ч.1 ст.228, ч.2 ст. 328 ЦК України та ст. 41 Конституції України вважає звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Участь у судовому розгляді та позиція учасників справи

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Колтовський В.П. для розгляду справи по суті в судові засідання жодного разу не з`явилися, надали заяву згідно якої позовні вимоги підтримали, розгляд справи просили проводити без їх участі, про що надали відповідну письмову заяву (а.с.102).

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, надала заяву у відповідності до якої просила подальший судовий розгляд проводити за її відсутності. Раніше ОСОБА_2 приймала участь в розгляді справи та заперечувала проти позовних вимог, оскільки зазначала, що квартира позивача та її є взагалі різними об`єктами нерухомості та ОСОБА_1 до її картири жодного відношення не має.

У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.06.2021 року відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводить в порядку загального позовного провадження, а також витребувано у приватного нотаріуса належним чином завірену копію нотаріальної справи по спірному договору. (а.с.26).

18.06.2021р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , згідно якого остання просила в задоволені позову відмовити, з посиланням на той факт, що вона придбала квартиру у дійсних колишніх власників ОСОБА_5 , а родина ОСОБА_6 мешкає в сусідній квартирі (а.с. 30-31).

Ухвалою суду від 26.07.2021р. було задоволено клопотання представника позивача адвоката Колтовського В.П. та відкладено підготовче засідання, продовжено строки розгляду; окрім того прізвище відповідача « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_7 » у зв`язку з укладенням шлюбу останньою(а.с.57).

27.09.2021р. на виконання ухвали суду про витребування доказів нотаріус надала до суду належним чином завірену копію нотаріальної справи по вказаному спірному договору (а.с.64-75).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду на 27.10.2021р. (а.с.83).

В судові засідання, які призначені на 27.10.2021р., 24.11.2021р., 13.12.2021р., 11.01.2022р., 28.06.2022р. жодна зі сторін не з`явилася з різних причин, при цьому 24.06.2022р. на адресу суду надійшла заява представника позивач адвоката Колтовського В.П. про слухання справи без його участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягали (а.с.102).

В судове засідання на 08.02.2022р. позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Колтовський В.П. знову не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи (а.с. 105).

В період з 14.03.2022р. по 03.06.2022р. розгляд справи не здійснювався у зв`язку з перебування головуючого по справі у відпустці.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи.

Позивач по справі ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12,13, 14).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1997р., виданого Комісією по приватизації Лиманського гарнізона, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на праві власності по Ѕ належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 52,70кв.м., право власності на яку зареєстровано Роздільнянським ДП «БТІ» в реєстровій книзі за №3-77 (а.с.9).

Рішенням виконкому Лиманської селищної ради №165/2008-СР від 09.12.2008р. за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з господарчими прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до технічного паспорта квартира ОСОБА_3 є трикімнатною, загальною площею 52,70кв.м., житлова 38,0кв.м., підсобна 14,70кв.м. та складається з кімнат 11,0кв.м., 17,10кв.м. та 9,90кв.м. (а.с. 78-81).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру у встановленому порядку не зареєстроване (а.с. 122, 123125, 126).

При зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на той факт, що згадана квартира з 03 липня 2003 року належить іншим особам, що підтверджується постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.122019р. (а.с. 15).

Відповідачу по справі - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2003р. належить квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.33).

Також з вказаного оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що вказана трикімнатна квартира, загальною площею 68,20кв.м., житловою 38,90кв.м. належала продавцям: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.2000р. Комісією по приватизації Лиманського гарнізону в/ч НОМЕР_1 згідно розпорядження № 600 від 21.12.2000р., об`єкт нерухомості зареєстровано в Роздільнянському БТІ у книзі № 7 під №46 (а.с.33, 34).

Своє право приватної власності на вказане житло ОСОБА_2 зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 07.04.2009р. (а.с. 35).

Також, у відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та складається: загальна площа 68,10кв.м., житлова площа 38,90кв.м., веранди, двох літніх кухні, сараю, підвалу, двох гаражів, огорожі та воріт (а.с. 36).

В матеріалах справи наявна інформація отримана судом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідності до якої право приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , яка має загальну площу 68,20кв.м. та житлову площу 38,90кв.м. складається: 1 житлова -10,40кв.м., 2 житлова - 17,30кв.м., 3 житлова - 11,20кв.м. зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 04.07.2003р., попередніми власниками зазначені: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (а.с. 120-121).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 рахується житловий будинок загальною площею 68,20кв.м. та житловою площею 38,90кв.м. та який складається: 1 житлова -10,40кв.м., 2 житлова - 17,30кв.м., 3 житлова - 11,20кв.м. (а.с. 37-39).

У відповідності до витребуваної судом від приватного нотаріуса копії договору купівлі продажу та документів на підставі яких було його посвідчено вбачається наступне (а.с. 64-75).

Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.12.2000р., виданого Комісією по приватизації Лиманського гарнізона, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 (надалі продавці) на праві власності по 1/4 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 68,20кв.м., право власності на яку зареєстровано Роздільнянським ДП «БТІ» в реєстровій книзі (а.с.66).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 за продавцями рахувалася квартира загальною площею 68,20кв.м. та житловою площею 38,90кв.м. та який складається: 1 житлова -10,40кв.м., 2 житлова - 17,30кв.м., 3 житлова - 11,20кв.м. (а.с. 67-68).

У відповідності до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно продавцям належала трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 68,20кв.м. та житловою площею 38,90кв.м. та який складається: 1 житлова -10,40кв.м., 2 житлова - 17,30кв.м., 3 житлова - 11,20кв.м. (а.с. 70).

Також в матеріалах справи є ордер № 41 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 21.04.1995р. на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с. 112).

З листа Б-Дністровської КЕЧ № 271 від 14.03.2022р. вбачається, що відповідно до відомостей обліку розподілу житлової площі по Б-Дністровському КЕЧ району, підтверджується факт видачі ордеру № 41 від 21.04.1995р. на розширення, поліпшення житлових умов ОСОБА_10 складом сімії 3 (три особи) (він, дружина - ОСОБА_9 , син - ОСОБА_5 ) за адресою: АДРЕСА_1 (3-х кімнатна житловою площею 39,5кв.м. Водночас вказаним листом повідомлено, що надати документи, що стали підставою для видачі вказаного ордеру № 41 не представляється можливим у зв`язку із відсутністю відповідних відомостей, т ермін сбегігання яких становить 10 років.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 , яка є заступником Лиманського селищного голови з юридичних питань та організаційно-кадрової роботи виконавчих органів Лиманської селищної ради суду пояснила, що вона безпосередньо по роду своєї роботі неодноразово стікалася з вказаним питанням щодо спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їй відомо, що в смт. Лиманське на сьогоднішній день є багато квартир (які раніше входили до складу БОС та перебували на балансі Міністерства Оборони; які в подальшому були виділені в окремі квартири або житлові будинки), документи на які або мають протиріччя (під час їх формування ще Комісією по приватизації Лиманського гарнізону тощо) або взагалі відсутні; оскільки після передання на баланс спільної власності територіальних громад Роздільнянського району з Б-Дністровського КЕЧ вказаного майна виконком почав проводити інвентаризацію майна, але вони встановили що ніяких документів не збереглося, а з Актів-передач майна встановити які квартири та кому надавалися - неможливо.

Але свідок зазначала, що вказані квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є різними об`єктами нерухомості; ОСОБА_2 дійсно придбала квартиру, яка належала родині ОСОБА_13 ; у родині ОСОБА_1 документи на квартиру відсутні; вказаний спір можливо було б вирішити в позасудовому порядку шляхом звернення ОСОБА_1 до виконкому з відповідною заявою та документами з метою виправлення помилок в нумерації квартири, але остання вказаного робити не бажає, а виконком самостійно це питання вирішити не може.

В матеріалах справи наявні Акти прийому передачі багатьох квартир у смт Лиманське на баланс спільної власності територіальних громад Роздільнянського району з Б-Дністровського КЕЧ, але з них встановити які квартири кому надавалися суд позбавлений можливості, оскільки останні не містять вказаної інформації та у зв`язку з чисельними реорганізаціями КЕЧ та КЕУ МО, зазначена інформація суду не надана (а.с. 113-114, 115-116, 117-118).

Застосовані судом норми права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі ( ч.ч.1,2 ст. 2 ЦПК України).

Нормами ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до нормст.16 ЦК України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В усталеній практиці Верховного Суду ( постанова від 01.03.2018 у справі №910/2280/17, постанова від 14 лютого 2019 року у справі № 911/792/18, постанова від 02.02.2021 року у справі №925/642/19) останній наголошує, що наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд касаційної інстанції зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно усталеної практики Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/109/19) договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно правової позиції Верховного Суд , яка викладена у постановах від 04.06.2020 у справі № 916/1411/19, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19, від 09.04.2019 у справі № 908/1194/18, від 03.09.2019 у справі №910/14255/18, за змістом статей 15, 16, 215 Цивільного кодексу України визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 752/900/15-ц, захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні.

Мотиви, з яких виходить суд

Як на підставу для визнання недійсним оспорюваного правочину позивач посилався на положення статей 203, 215 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Судом безспірно встановлено, що спадкове майно та майно, отримане на підставі спірного договору купівлі-продажу є різними об`єктами нерухомості, оскільки вони мають різні характеристики в тому числі щодо загальної площі, житлової площі, площі житлових кімнат та взагалі їх розташуванню, що відображено в технічних паспортах вказаної нерухомості.

Окрім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, також судом не встановлено факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача, презумпція правомірності правочину під час судового розгляду не спростована, шляхом визнання договору недійсним не може бути відновлене становище позивача.

А тому суд вважає, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, лише за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону (або наявні не критичні протиріччя під час виготовлення документів на квартири) не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки, за встановлених обставин у справі, позивачем не доведено порушення його цивільного права, за захистом якого він звернувся до суду, та яке саме право порушене, і в чому полягає його порушення, внаслідок укладення попереднім власником оспорюваного договору, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються зокрема у разі відмови в позові на позивача.

Судовий збір по справі сплачений позивачем при зверненні до суду та поверненню не підлягає, оскільки рішення винесене не на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу недійсним - відмовити у повному обсязі

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Іванова