Провадження № 2/201/150/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Помельнікової Я.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача - ОСОБА_2

за участю представника відповідача адвоката Мізевича Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання Договору-замовлення на виготовлення та установку меблів, стягнення грошових коштів та пені,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про розірвання Договору-замовлення на виготовлення та установку меблів, стягнення грошових коштів та пені, позов подано представником позивача адвокатом Чабановою В.В. (діє за ордером від 04.11.2020р. - а.с. № 13 т. № 1). Представник позивача ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_4 після реєстрації шлюбу 21.12.2021р.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.12.2020р. було відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с. №16 т. № 1).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 04.09.2017р. був укладений Договір на виготовлення та установку меблів № 01-09/17, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених в даному Договорі, Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника, а Замовник зобов`язується оплатити та прийняти замовлення, найменування та характеристика якого наведена в Додатку № 1 п.1.1. до Договору. Відповідно до цього пункту відповідач мав встановити кухню 27.11.2017р., а стільницю відповідно до п.1.2. Додатку № 2 до Договору мав встановити - до 05.11.2017р. Зі своєї сторони на виконання умов Договору 04.09.2017р. ОСОБА_1 сплатив на користь ФОП ОСОБА_2 70 000 грн., а 07.03.2018р. ще додатково сплатив 30 000 грн. Втім, станом на день подачі позову відповідач своїх зобов`язань не виконав: замовлені меблі (кухня та стільниця) не виготовив, не доставив та не виконав монтаж. Зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Представник позивача просила суд розірвати договір-замовлення на виготовлення та установку меблів № 01-09/17 від 04.09.2017р., укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 236 000 грн., які складаються з: завдатку у розмірі 100 000 грн., суми, що дорівнює завдатку і складає 100 000 грн., а також пені у розмірі 36 000 грн.

31.03.2021р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача адвокат Мізевич Д.А. (діє за ордером від 10.03.2021р. - а.с. № 32 т. № 1), заперечуючи проти позовних вимог, зауважував на тому, що, дійсно між сторонами було укладено 04.09.2017р. Договір-замовлення № 01-09/17, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених в даному Договорі, Виконавець зобов`язувався передати у власність Замовника, а Замовник зобов`язується оплатити та прийняти замовлення, найменування та характеристика якого наведена в Додатку № 1 п.1.1. до Договору. Відповідно до п.1.2., 1.3. Договору Виконавець взяв на себе зобов,язання відносно виготовлення, доставки та монтажу меблів,а також монтажу побутової техніки, придбаної у Виконавця, та освітлювальної арматури (без підключення), а Замовник зобов,язується сплатити та прийняти замовлення в порядку та на умовах, викладених у договорі. Відповідно до п.2.1. Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р. найменування, модель, кількість та вартість товару зазначені у Додатку № 1 п.1.1. Представник відповідача звертав увагу суду на те, що посилання позивача на Додаток № 2 в позові не регламентовано зазначеним Договором, умови виконання заказу за вказаним Додатком не визначені та не доведені належним чином. Жодних умов щодо виконання замовлення за Додатком № 2 Договором № 01-09/17 від 04.09.2017р. не передбачено. Представник відповідача стверджував, що фактично замовлення позивача було виконано та меблі встановлені 18.12.2017р., тобто з запізнення на 21 день. Після виконання всіх побажань позивача відповідачем остаточно було виконано всі вимоги за замовленням відповідно до Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р., втім, підписати Акт здачі-приймання меблів позивач відмовився, не пояснивши причину. На думку представника позивача, незначна затримка у виконанні замовлення в більшій частині викликана діями самого позивача та неякісною підготовкою стін, вуглів в квартирі. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Правом подачі відповіді на відзив (ст. 179 ЦПК України) позивач не скористався.

Підготовче засідання у справі у відповідності до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 04.10.2021р. (а.с. № 19 т.№2), під час якого задоволені клопотання обох сторін про допит свідків, а також про допит позивача в якості свідка (а.с. № 284 т. № 1, а.с. № 8 т. № 2).

Позивач та його представник в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник в ході судового розгляду справи заперечували проти позову.

У відповідності до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України судові засідання у справі відбувалися з фіксуванням судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно позову, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких є і визнання права.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Згідно з ч.1-2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 статті 852 ЦК України дійсно передбачено право замовника за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Втім, у справі, що розглядається судом, відсутні підстави, як для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору-замовлення на виготовлення та установку меблів, так і для повного задоволення позовних вимог в частині майнових вимог позивача до відповідача.

04.09.2017р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 04.09.2017р. був укладений Договір на виготовлення та установку меблів № 01-09/17 (а.с. № 6-7 т. № 1).

Відповідно до п.1.1. цього Договору в порядку та на умовах, визначених в даному Договорі, Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника, а Замовник зобов`язується оплатити та прийняти замовлення, найменування та характеристика якого наведена в Додатку № 1 п.1.1. (а.с. № 7зв. т. № 1).

Відповідно до п.1.2. Договору Виконавець приймає на себе обов`язок щодо виготовлення, доставки та монтажу меблів, а також побутової техніки, придбаної у Виконавця, та освітлювальної арматури (без наступного підключення).

Відповідно до п.3.8. Договору Замовник зобов`язується з дня вступу даного Договору внести завдаток за замовлені меблі в розмірі 70% від загальної суми вартості замовлення (вказаної в Додатку №1 п.1.3.).

Згідно з п.4.1. Договору не пізніше ніж через 60+/- 7 календарних днів після отримання завдатку за замовлення, Виконавець зобов`язується виконати доставку та установку меблів, а також монтаж якісної побутової техніки, освітлювальної арматури (без підключення) Замовнику. Підключення побутової техніки виконується самим Замовником.

Згідно з п.4.8. Договору установка меблів виконується на підставі акту приймання-передачі меблів.

Згідно з п. 4.10. Договору здача робіт з установки меблів виконується на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до п.1.1. Додатку № 1 до Договору Виконавець мав встановити кухню 27.11.2017р., а стільницю відповідно до п.1.2. Додатку № 2 до Договору мав встановити 05.11.2017р.

На виконання умов Договору, 04.09.2017р. ОСОБА_1 сплатив на користь ФОП ОСОБА_2 70 000 грн., а 07.03.2018р. ще додатково 30 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с. № 11 т. № 1).

По тексту позову представник позивача стверджувала, що станом на день подачі позову (тобто 04.11.2020р.) відповідач своїх зобов`язань не виконав: замовлені меблі (кухня та стільниця) не виготовив, не доставив та не виконав монтаж.

Втім, ці твердження під час розгляду цивільної справи не підтвердилися.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності.

01.02.2022р. під час судового розгляду справи представник позивача надала пояснення по справі, в яких повністю підтримала позовні вимоги, а також акцентувала увагу суду на тому, що замовлені меблі відповідач взагалі не виготовив, не доставив та не встановив. Заперечувала проти наданих відповідачем в якості доказів роздруківку спілкування між позивачем та працівниками відповідача в інтернет-мессенджерах, просила задовольнити позовні вимоги повністю.

Допитаний 22.11.2022р. в якості свідка позивач, підтримав позовні вимоги повністю та надав суду покази, в яких підтвердив факт замовлення у відповідача кухонних меблів за договором-замовлення №01-09/17 04.09.2017р., відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання щодо виготовлення, доставки та монтажу меблів, а також побутової техніки, придбаної у нього, та освітлювальної арматури без наступного підключення. Він сплатив, як завдаток, грошові кошти за замовлення в сумі 100 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, доданими до позову. Згідно умов договору відповідач повинен був виготовити, доставити та встановити меблі позивачу 27.11.2017р. Фактично меблі були доставлені та встановлені позивачу із затримкою на 21 день, а саме 18.12.2017р. Після встановлення меблів позивач виявив недоліки у монтажі корпусів та фасадів меблів, невідповідність кольору попередньому замовленню. З відповідними зауваженнями позивач звернувся до відповідача, робітники останнього протягом значного часу усували виявлені недоліки. По їх завершенню позивач виявив бажання звернутись до суду для захисту його порушених прав та інтересів зі сторони відповідача. Факт спілкування з працівниками відповідача та з самим відповідачем у наданих стороною відповідача роздруківках історії спілкування у інтернет-мессенджерах підтвердив, також підтвердив відповідність встановлених у його квартирі меблів на фотознімках, наданих відповідачем. Будь-яких документально підтверджених доказів виявлення недоліків після встановлення замовлених меблів, офіційного звернення щодо рекламації та відповідних Актів, які б фіксували вказані правовідносини не має. Вважає, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором, просив суд розірвати договір-замовлення на виготовлення та установку меблів №01-09/17 від 04.09.2017р., стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 236 000грн., які складаються: з завдатку у розмірі 100 000грн., суми, що дорівнює завдатку, і складає 100 000грн., пені у розмірі 36 000 грн., виготовлені та встановлені меблі просив залишити йому в рахунок заподіяної моральної шкоди.

Відповідач в ході судового розглялу справи 22.11.2022р. та 13.12.2022р. суду пояснив, що меблі були завезені в квартиру позивача 01.12.2017р., втім, через неякісний ремонт в кухні позивача (не були додержані вимоги «рівного куту», були нерівні інші поверхні, тощо) в деяких місцях були труднощі по «підгону» меблів. Ці підгони, переробки, підібрання кольору фасаду, тощо його працівники робили на протязі року (як це передбачено п. 3.15.Договору), но все це відбувалося в квартирі ОСОБА_1 , в якій він проживав та вже користувався встановленими ще в грудні 2017р. меблями, отже меблі були встановлені згідно умов Договору з запізненням лише на 21 день (завезені 01.12.2017р., а встановлені 18.12.2017р.), потім вже вони тільки підганялися під особливості ремонта в квартирі.

Варто зазначити, що навіть позивач, будучи допитаним в суді в якості свідка 22.11.2022р., не стверджував того, що зазначено по тексту позову його представником (а саме, що станом на день подачі позову 04.11.2020р. відповідач не виконав своїх зобов,язань, а саме не виготовив меблі, не доставив меблі та не виконав їх монтаж). Так, позивач суду засвідчив про те, що остаточно меблі робітниками ФОП ОСОБА_2 були встановлені та підігнані по кольору у вересні 2019р., а потім ще до осени 2020р. позивач доробляв меблі на свій лад.

Відповідач також суду пояснив, що якби його працівником (через неякісний ремонт в квартирі позивача) був би складений акт «чистового заміру приміщення» (такі варіанти прогнозуються, що підтверджують п.4.4., 4.5., 4.7. Договору), то це потягло б за собою укладення додаткової угоди по строкам виконання договору від 04.09.2017р. і відповідач вже не ніс би відповідальність за строки виготовлення та встановлення меблів. Відповідач говорив і про те, що жалкує, що його працівниками не був складений в свій час такий акт «чистового заміру приміщення»

Стосовно тверджень позивача, що встановлення меблів тривало робітниками (які були підпорядковані відповідачу) до вересня 2019р., відповідач суду пояснив, що у вересні 2019р. його робітник вже виконував «забаганки позивача, які виходили за межі Договору від 04.09.2017р.».

Ці обставини позивач не спростував, як і не заперечував того, що після укладення договору від 04.09.2017р., він робив і інші замовлення у ФОП ОСОБА_2 для своєї квартири і вони робилися паралельно з підгоном меблів, фасадів (кольору) по первісному (спірному) договору від 04.09.2017р.

За умови відсутності жодного акту розбіжностей, який мало би бути за умовами Договору складено між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , суд не може зробити висновки про те, що остаточно умови Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р. не були виконані 18.12.2017р.

Доробки, які робилися після 18.12.2017р. по «підгону» меблів, вдосконаленню підбору кольору фасадів, робилися зі згоди та на вимогу позивача, більш того, такі доробки передбачені п. 3.15 умов Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р.

Доказів протилежного позивачем суду не надано, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог в частині розвірвання Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р. немає.

Допитаний 22.11.2022р. в якості свідка сторони позивача - ОСОБА_5 , дав свідчення про те, що підтримує добрі дружні стосунки з позивачем, з відповідачем не знайомий. Проживає поряд з позивачем та часто спілкується з ним. В 2018р. після повернення з відпочинку заходив в квартиру до позивача та бачив, що в квартирі йшли ремонтні роботи, а в кухонній кімнаті були встановлені меблі, але деякі фасади були відсутні. Під час спілкування з позивачем дізнався, що фірма, яка повинна була виготовити та встановити меблі, допустила прорахунки при виготовленні та монтажі і позивач звернувся до них з претензіями. Більше йому з цього приводу нічого не відомо.

Допитаний 22.11.2022р. в якості свідка сторони позивача - ОСОБА_6 дав свідчення про те, що знайомий з позивачем та відповідачем, підтримує нормально дружні стосунки з обома. Працював деякий час на відповідача. Підтвердив факт встановлення меблів позивачу у 2017р. та подальше усунення виявлених позивачем недоліків.

Від допиту інших свідків представник позивача адвокат Біліченко В.В. 22.11.2022р. відмовилася (а.с. №60-61 т. № 2, дія № 24 ).

Допитана 13.12.2022р. в якості свідка сторони відповідача - ОСОБА_7 дала свідчення про те, що знайома з позивачем та відповідачем, підтримує нормальні стосунки. У 2017р. працювала на підприємстві відповідача, особисто займалась оформленням та супроводом замовлення позивача відповідно до договору №01-09/17. Всі умови замовлення були викладені у договорі та специфікаціях, які підписав сам позивач. Замовлені меблі були виготовлені в обумовлений строк, але встановлені не були вчасно, оскільки ремонтні роботи в квартирі позивача були виконані з відхиленням від стандартів, а саме були виявлені нерівні стіни та кути, що заважало правильному та якісному встановленню меблів. Не зважаючи на це, працівники відповідача, за рахунок останнього, зробили все можливе для найшвидшого та якісного встановлення меблів. Після фактичного встановлення меблів, позивач виявив деякі недоліки, які побажав усунути за рахунок відповідача. З відповідним проханням звернувся через неї до виконавця. Відповідач за свій рахунок задовольнив всі побажання позивача, про що сам позивач написав у мессенджері та дякував за виготовлені і встановлені меблі на кухні. Виготовлені та встановлені меблі бачила особисто та не розуміє причини звернення позивача до суду з даним позовом.

Допитаний 13.12.2022р. в якості свідка сторони відповідача - ОСОБА_8 дав суду свідчення про те, що знайомий з позивачем та відповідачем, конфліктних ситуацій з ними не має. Йому відомо про замовлення позивачем у 2017р. меблів у відповідача, виконував частину роботи -по встановленню стільниці. Саме замовлення було виконано вчасно, але встановити в обумовлені строки не було можливості, оскільки позивач продовжував ремонтні роботи в приміщенні квартири. Крім того, виявлені недоліки ремонту в кухонній кімнаті (нерівні стіни та кути) заважали монтувати меблі вчасно без додаткових зусиль. Він був зацікавлений якнайшвидше виконати частину своєї роботи та отримати гроші за неї. Йому відомо, що меблі на кухні все ж таки були встановлені з багатьма доробками та усуненням деяких недоліків через бажання позивача за рахунок відповідача.

Суд критично відноситься до показів свідків сторони позивача в частині того, що відповідачем взагалі не були виконані зобов`язання за Договором №01-09/17 від 04.09.2017р., не виготовлені, не доставлені та не вмонтовані меблі в кухонну кімнату його квартири.

Всі допитані свідки підтверджують цей факт та у суду не виникає з цього приводу жодних обґрунтованих сумнівів з урахуванням правил доказування у цивільному процесі (достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності - ст. 89 ЦПК України).

Від допиту інших свідків представник відповідача - адвокат Мізевич Д.А. 13.12.2022р. відмовився (а.с. №73-76 т. № 2, дія № 70).

Даний факт також підтверджується наданою стороною відповідача історією спілкування сторін під час виконання умов Договору в мессенджері «Viber» (а.с. № 71-282 т. № 1), а також Актом здачі/приймання меблів від 18.12.2017р., відповідно до якого замовник та відповідні працівники зафіксували факт виготовлення, доставки та монтажу замовлених меблів, а також безпідставну відмову позивача від підписання цього Акту (а.с. № 43 т. № 1), а також фотознімками виготовлених та встановлених меблів (а.с. № 44-70 т. № 1).

Суд критично оцінює твердження позивача, що меблі, які він замовив у ФОП ОСОБА_2 він ще доробляв меблі на свій лад до осени 2020р., оскільки друга (після 04.09.2017р.) проплата виготовлення та установки меблів позивачем була здійснена 07.03.2018р. (а.с. № 11 т.№1).

Суд дійшов висновку про часткову необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 також з огляду на те, що посилання по тексту позову на Додаток № 2 безпіставні, оскільки умови виконання заказу за вказаним Додатком не визначені, а отже не доведені позивачем належним чином. Жодних умов щодо виконання замовлення за Додатком № 2 Договором № 01-09/17 від 04.09.2017р. не передбачено.

Підстави для розірвання Договору-замовлення на виготовлення та установку меблів № 01-09/17 від 04.09.2017р. відсутні, оскільки такий договір у відповідності до ч.1-2 ст.651 ЦК України можна було би розірвати у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Не можна вважати істотним порушенням договору порушення лише строків виготовлення та остаточної установки меблів, оскільки позивач станом на 18.12.2017р. проживав в квартирі та з 18.12.2017р. міг користуватися меблями.

А як передбачено цивільним законодавством, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотних порушень умов Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р. судом не встановлено, інші обставини розірвання договору між сторонами, обумовлені самим договором або законом, відсутні, а отже відсутні підстави, як для розірвання Договору № 01-09/17 від 04.09.2017р., так і для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 236 000 грн., які складаються з: завдатку у розмірі 100 000 грн. та суми, що дорівнює завдатку і складає 100 000 грн.

Варто зазначити, що на запитання головуючого в судовому засіданні 22.11.2022р. стосовно того, що робити з меблями, які виготовлені та встановлені у квартирі ОСОБА_1 та якими він користується протягом декалькох років, на випадок, якщо суд дійде до висновку про повне задоволення позовних вимог, позивач відповів, що ці меблі повинні залишитися у нього в рахунок відшкодування йому завданної моральної шкоди.

Втім, суд зауважує на тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 не містять вимог саме про такий засіб захисту порушеного права позивача на випадок встановлення судом обставин, які б могли бути підствами для розірвання Договору-замовлення на виготовлення та установку меблів № 01-09/17 від 04.09.2017р.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6.4. Договору в разі неотримання замовлення у встановлені терміни з вини Виконавця, останній оплачує Замовнику пеню в сумі 0,1% за кожен день прострочення. Отже, відповідач прострочив виконання зобов,язанні на 21 день (замість 27.11.2017р. -18.12.2017р.).

За вищезазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 2 100 грн. (100 000 грн. сума замовлення * 0,1 %(ставка пені згідно п. 6.4 договору) * 21 (кількість прострочених днів).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (за позовні вимоги немайнового характеру) та 2 360 грн. (за позовні вимоги майнового характеру 1 % від суми 236 000 грн.) за ставками судового збору на 2020р. (а.с. №2, 3).

В задоволенні позовних вимог про розірвання договору-замовлення на виготовлення та установку меблів судом суд позивачу відмовляє, отже судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840грн. 80коп. покладаються на позивача.

Що стосується судових витрат за позовні вимоги майнового характеру, які судом задовольняються частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 21 грн. (1% від задоволеної частини позовних вимог). В іншій частині вимог майнового характеру, в задоволенні якої позивачу відмовлено, так само покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 611, 612, 837 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання Договору-замовлення на виготовлення та установку меблів, стягнення грошових коштів та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) пеню за затримку виготовлення та установку меблів у розмірі 2 100грн. (дві тисячі сто грн.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-замовлення на виготовлення та установку меблів, стягнення грошових коштів та пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 21 грн. (двадцять одну грн.)

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.