РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Товстоус Т.В., позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Силкіної Н.І., відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Ткаченко О.В., які беруть участь у справі в режимі відеоконференції, представника третьої особи - Панченка І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , зазначивши у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що 23.07.2005 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який було зареєстровано Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька, Донецької області, актовий запис №64.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2014 році їх родина вимушено переїхала з тимчасово окупованої території до м.Запоріжжя де зареєстрували місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що вказаним судовим рішенням також встановлено факт зловживання відповідачем спиртними напоями та застосування до неї психологічного тиску. Разом з цим, рішенням суду встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина ОСОБА_3 буде проживати з матір`ю.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.05.2018 року на користь позивача стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 860,00 грн.

Також позивач зазначила про те, що вони із сином проживали у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в якій створено належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. Позивач офіційно працевлаштована у ТОВ «Вітацентр» на посаді лікаря акушера-гінеколога консультативно-діагностичного відділення поліклініки. Син навчається у 5-А класі ЗООШ І-ІІІ ступенів «Основа» Запорізької міської ради.

Отже після розлучення, за домовленістю з відповідачем, дитина проживала разом з позивачем, а інколи, за бажанням відповідача поспілкуватися із сином, на окремий оговорений термін, дитина проживала у батька. Позивач проти спілкування дитини з батьком не заперечувала. Разом з цим, зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач брав участь у вихованні сина епізодично, оскільки тривалий час проживав на території непідконтрольній Україні, в м.Іловайську, а тому з дитиною майже не спілкувався, участі у вихованні дитини не приймав.

В кінці липня 2021 року ОСОБА_2 забрав дитину без її дозволу, та виїхав у невідомому напрямку, спілкування із сином наодинці забороняє, тільки в присутності відповідача.

Позивач неодноразово зверталася до поліції з цього приводу проте отримала відповідь щодо не встановлення даних які б вказували на наявність кримінального правопорушення.

Відтак, відповідач самостійно, без згоди матері, з якою проживала малолітня дитина, змінив місце проживання сина, виключивши спілкування матері з дитиною. Вважає, що відповідач має намір вивезти дитину на непідконтрольну Україні територію, що ставитиме під загрозу життя та здоров`я дитини.

З урахуванням зазначеного, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання чи перебування.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Витребувано від Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району відповідний висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.11.2021 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому вона просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Так, з 23.07.2005 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2010 року народження. У 2017 році шлюбу між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу у 2017 році спільна дитина сторін дійсно проживала з позивачем по справі. Проте, відповідач постійно приймав участь як в утриманні так і у вихованні сина. Крім сплати аліментів, надавав додаткові кошти на потреби дитини, сам придбавав необхідні речі - одяг, взуття, телефон, велосипед, поповнював телефонний рахунок сина. Відтак, твердження позивача щодо не участі батька у вихованні сина не відповідають дійсності та спростовуються доказами, наданими самим позивачем. Оскільки, як вбачається з наданої позивачем характеристики ОСОБА_3 зі школи зазначено, що батько ОСОБА_2 епізодично підтримував контакт зі школою, спілкувався з вчителями. З 2017 по 2019 рік відповідач винаймав житло у м.Запоріжжя та майже щодня після школи забирав сина до себе, а на вихідних він постійно проживав у батька. У відповідача і сином завжди був тісний контакт, вони разом проводили час та відвідували різні культурні, спортивні заходи, батько неодноразово оздоровлював дитину, як на території України, так і за її межами. Влітку 2021 року вони поїхали до м.Бердянськ, а пізніше, зі згоди позивача, до бабусі і дідуся до м.Іловайськ. Перебуваючи у м.Іловайську син повідомив, що не хоче повертатися до м.Запоріжжя та бажає залишитися проживати з батьком. Про вказане рішення відповідач повідомив колишню дружину і ОСОБА_3 також підтвердив матері своє бажання проживати з батьком. При цьому, вказує, що твердження позивача щодо самовільного вивозу дитини без згоди матері не відповідає дійсності, оскільки позивач надавала нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини з батьком за межі України.

Наразі дитина навчається у ліцеї №25 м.Харцизьк, має належні умови для проживання та навчання, відвідує басейн та спортивний клуб. Батько проводить вільний час із сином, приділяє йому достатньо уваги, вони разом відвідують різні заходи. При цьому відповідач не чинить перешкод у спілкуванні сина із матір`ю та за бажанням син спілкується з матір`ю по телефону.

Таким чином, вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю суперечить інтересам дитини оскільки це буде тягнути за собою розірвання нормальних стосунків сина з батьком та бабусею, які його безмежно люблять, зміну комфортних для дитини умов проживання, зміну кола спілкування з однолітками та друзями, які з`явилися у нього за час проживання із батьком.

09.12.2021 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив у якому позивач з приводу вказаних у відзиві заперечень зазначила, що стороною відповідач не надано жодних доказів того, що відповідач приймав активну участь у вихованні сина після розірвання шлюбу. Так само не надано стороною відповідача і доказів того, що проживання дитини з батьком краще відповідає інтересам дитини, ні наведеного жодної виключної обставини, щоб свідчила про наявність підстав ставити під сумнів можливість позивача виконувати свої батьківських обов`язків та займатися вихованням дитини, так само і не підтверджено той факт, що рішення залишитися проживати з батьком дійсно прийнято дитиною об`єктивно, можливо малолітня дитина, яка була вивезена з постійного місця проживання просто позбавлена вибору.

Не відповідають дійсності і твердження сторони відповідача щодо надання згоди позивачем на виїзд дитини, оскільки за умовами наданої позивачем нотаріально посвідченої заяви про надання дозволу на виїзд сина разом із батьком на територію не підконтрольну Україні було передбачено термін згідно якого 31.07.2021 року відповідач повинен був повернути дитину до місця його постійного проживання. Проте відповідач у визначений термін дитину не повернув, а користуючись своїм місцезнаходженням на території не підконтрольній України, проти волі дитини утримує сина біля себе, посилаючись на його бажання та думку.

14.12.2021 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26 січня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з батьком - було повернуто ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку для подання зустрічної позовної заяви.

Роз`яснено ОСОБА_2 право звернутися до суду з вказаним позовом у загальному порядку.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2022 року Ткаченко Олені Вікторівні було повернуто з Державного бюджету України судовий збір, сплачений при зверненні до суду з зустрічною позовною заявою.

09 червня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко О.В. до суду надійшло клопотання про об`єднання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини з матір`ю із цивільною справою № 335/1435/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини з батьком, яка перебуває в провадженні судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Гашук К.В., оскільки позовні вимоги по даним справам є взаємопов`язаними, виходячи з того що стосуються питання визначення місця проживання спільної дитини, а отже є однорідними та спір існує між тими ж сторонами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2022 відмовлено в об`єднанні вищезазначених справ.

23 червня 2022 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко О.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких зазначено про те, що викладені позивачем обставини щодо неправомірних дій відповідача не відповідають дійсності, позивачу було достеменно відомо де знаходиться дитина, в яких умовах він проживає та те, що батько безмежно любить сина та опікується ним. Разом з цим, оскільки між сторонам існує інший судовий спір позивач вирішила звернутися до правоохоронних органів ніби про викрадення батьком дитини та нею був ініційований судовий процес у даній справі.

В свою чергу, за місцем проживання відповідача створені комфортні умови для проживання дитини - виділена окрема кімната, облаштовані спальне місце, місце для занять та ігор, що відповідають її віку та розвитку. Відповідач є фізично і психічно здоровою та матеріально забезпеченою людиною, здійснює підприємницьку діяльність та має достатній дохід, що підтверджено фактом регулярної сплати аліментів та фактичним утриманням дитини, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Ні позовна заява, ні відповідь на відзив не містять доказів участі самого позивача у житті та вихованні дитини.

Позитивне ставлення дитини до батька, його прагнення до спілкування та спільного проведення часу, безмежна особиста емоційна прихильність батька до сина, тісний соціальний та емоційний зв`язок між ними приводить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з батьком.

Позивач заперечує проти проживання спільного сина сторін разом за батьком, розповсюджуючи стосовно нього дискредитуючу не доведену належними та достовірними доказами інформацію, повідомляє неправдиві дані.

Проте визначення місця проживання дитини з батьком якнайкраще відповідає інтересам дитини, оскільки збережуться нормальні стосунки сина з батьком та бабусею, які безмежно люблять ОСОБА_3 , залишаться незмінними комфортні для дитини умови проживання, коло спілкування з однолітками та друзями, які з`явились у сина за час проживання із батьком, а тому просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Силкіна Н.І. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Ткаченко О.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки у дитини з батьком існує тісний емоційний зв`язок, син проявляє прихильність до батька, а тому зміна місця його проживання буде суперечити інтересам дитини та призведе до зміни існуючих комфортних для дитини умови проживання, кола спілкування з однолітками та друзями, які з`явились у сина за час проживання із батьком, тим паче, що син сам вирішив проживати з батьком, а тому просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Панченко І.О. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників справи, з`ясувавши думку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Судом встановлено, що 23 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька, Донецької області зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбі зроблено відповідний актовий запис № 64, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого 23 липня 2005 року.

У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копію свідоцтва про народження дитини Серія НОМЕР_2 , виданого 23 вересня 2010 року Виконкомом Іловайської міської ради міста Харцизька, Донецької області, актовий запис № 117.

Як вбачається з матеріалів справи родина переїхала до м.Запоріжжя з тимчасово окупованої території України та їх місце проживання було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою від 13.-3.2015 №, довідкою від 13.03.2019 №2304-, довідкою від 09.09.2016 №2304-13638.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.04.2017 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 21.05.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 860,00 грн. щомісячно.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина ОСОБА_3 проживав із матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно договору оренди квартири від 18.08.2017 року та від 20.09.2022 ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у якій вона проживала із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Основа» Запорізької міської ради Запорізької області від 06.09.2021 №625 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 5-А класі в Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів «ОСНОВА» Запорізької міської ради Запорізької області.

Згідно характеристики наданої Запорізької загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів «ОСНОВА» Запорізької міської ради Запорізької області від 20.09.2021 №672 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в ЗЗОШ «ОСНОВА» з 01 вересня 2017 року. За час навчання зарекомендував себе як учень, що показав достатній та високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Навчається з задоволенням, виявляє інтерес до математики, інформатики, багато читає. Пізнавальні процеси, образне мислення, мовлення в учня добре сформовані, відповідають віковій нормі. За характером ОСОБА_3 стриманий, врівноважений, відповідальний. З дорослими чемний, з дітьми товариський, має лідерські нахили і користується авторитетом серед дітей. Правила поведінки виконує свідомо, не потребує додаткового контролю. Дитина походить з родини внутрішньо переміщених осіб з м.Іловайська Донецької області, має високий рівень тривожності.

ОСОБА_3 охайний, дбайливо ставиться до своїх речей. Хлопчик забезпечений всім необхідним. Проживає удвох з матір`ю. Мати, ОСОБА_1 , відповідально ставиться до виховання, піклується про сина, має з ним дружні відносини, цікавиться його справами, бере участь в житті класу. Батько, ОСОБА_2 , епізодично підтримував контакт зі школою, спілкувався з вчителями.

Згідно довідки ЗЗОШ «ОСНОВА» від 11.12.2019 №634 ОСОБА_2 за 2019 рік до Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Основа» Запорізької міської ради Запорізької області не звертався, батьківські збори не відвідував.

Згідно довідки ЗЗОШ «ОСНОВА» від 16.03.2021 №153 ОСОБА_2 з 2017 рік до 2021 року до Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Основа» Запорізької міської ради Запорізької області не звертався, батьківські збори не відвідував.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що після того як сторони у справі стали проживати окремо відповідач за його бажанням брав дитину до себе на окремий оговорений ними термін. Вона не заперечувала проти спілкування сина із батьком.

Так, 20.04.2021 року нею надавалась нотаріально посвідчена заява на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації, в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію України Донецької області та Луганської області їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі батька - ОСОБА_2 , у період з 29 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року, що підтверджується копіює заяви, яка міститься в матеріалах справи.

24.06.2021 року ОСОБА_1 також було надано згоду на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі батька - ОСОБА_2 , у період з 24 червня 2021 року по 31 липня 2021 року. Згідно вказаної заяви батько повинен був забезпечити повернення дитини до місця його постійного проживання по закінченню терміну перебування.

Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється повернути сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тимчасового окупованої території України, посилаючись на бажання сина залишитися проживати із батьком.

Як вбачається з листа Відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області від 06.09.2021 №8055/46/02/02-2021 ОСОБА_1 зверталась до відділу поліції з приводу вивозу батьком дитини без її відома.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає.

У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Вітацентр» на посаді лікаря-акушера-гінеколога консультативно-діагностичного відділення поліклініки з 11.02.2019, що підтверджується довідкою ТОВ «Вітацентр» від 07.09.2021 №64.

Згідно характеристики ТОВ «Вітацентр» від 21.09.2021 №70 ОСОБА_1 працює з лютого 2019 року у консультативно-діагностичному відділенні поліклініки ТОВ «Вітацентр» на посаді лікаря - акушера - гінеколога та лікаря ультразвукової діагностики (за сумісництвом) та характеризується позитивно.

Позивач отримує стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи ТОВ «Вітацентр» від 06.12.21.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання дитини від 20.09.2021 складеного відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді проведеного за заявою ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 встановлено, що у дитини є окрема кімната, в якій є все необхідне: розкладний диван, одяг, дитячі речі, письмовий стіл, меблі.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 20.09.2021 року ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра в КНП «ОКЗ НПД» ЗОР не перебуває. За останні п`ять років не зверталась.

Таким чином мати має дохід, в зв`язку з чим може забезпечити сина всім необхідним. Також, для дитини нею створені умови для проживання, навчання та розвитку дитини.

Відповідно висновку наданого Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 14.12.2021, вбачається, що за підсумками засідання, враховуючи наявні документи з боку ОСОБА_1 та відсутність інформації щодо доходів ОСОБА_2 , умов його проживання комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи позивач зазначила, що відповідач має схильність до вжиття алкогольних напоїв, а в стані алкогольного сп`яніння поводить себе неадекватно у присутності дитини. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано диск із відеозаписом, який був досліджений у судовому засіданні та встановлено, що зазначене відео підтверджує той факт, що між позивачем та відповідачем склалися неприязі стосунки. Разом з цим, суд зазначає, що досліджений відео запис не підтверджує факту неналежної поведінки батька по відношенню до сина.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що дитина проживає з ним на тимчасово окупованій території у м.Іловайськ в окремому приватному повністю обладнаному шести кімнатному будинку з усіма зручностями, має окрему кімнату з всім необхідним для відпочинку та навчання, навчається у п`ятому класі муніципального бюджетного загальноосвітнього закладу «Ліцей №25» «Інтелект» м.Харцизьк. Батько проводить з дитиною вільний час, вони разом відвідують культурні та спортивні заходи, займається оздоровленням дитини.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано: копію «Акта обследования жилищно-бытовых условий» від 28.01.2022 року, «Акт опроса соседей» от 20.11.2021 за підписом «председатель дом.комитета №3 ОСОБА_7 », «Справку Муниципального бюджетного общеобразовательного учреждения «Лицей №25 «Интеллект» города Харцызска» выд 24.11.2021 №01-30/333, «Заключение по результатам психологического обследвания ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » виданого «Муниципальным бюджетным общеообразовательным учреждением «Лицей №25 «Интеллект» города Харцызска», характеристику ОСОБА_3. видану «Муниципальным бюджетным общеообразовательным учреждением «Лицей №25 «Интеллект» города Харцызска».

Разом з цим, відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014р. № 1207- VIІ, державні органи і органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

З огляду на викладене надані відповідачем письмові докази є недійсними і тому до уваги судом не приймаються.

Крім цього, відповідачем у якості доказів було надано копії квитків з Бердянського дельфінарію, з кінотеатру, товарний чек на придбання мобільного телефону від 27.08.2017 року, Договір про туристичне обслуговування від 19.03.2021 року, разом з цим, зазначені докази не підтверджують безсумнівно того, що інтереси дитини будуть найкраще забезпечені саме при проживанні із батьком. Зазначені докази лише підтверджують той факт, що батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання сина.

Інших належних, допустимих доказів на підтвердження наявності доходів у відповідача, його житлово-побутових умов та наявності можливості належним чином забезпечити потреби дитини суду надано не було.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З метою виконання вказаної норми судом було у присутності представника органу опіки та піклування заслухано думку малолітньої дитини ОСОБА_3. , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який у судовому засіданні в режимі відеоконференції, повідомив, що після розлучення батьків проживав з матір`ю. Батько достатньо приділяв йому ваги. Після того, як влітку 2021 року він з батьком поїхав на море до Бердянську , вони поїхали разом до бабусі у м.Іловайськ де він сказав батьку, що бажає жити з ним. Пояснив, що рівнозначно ставиться до батьків, любить їх, проте бажає жити з батьком, оскільки батько приділяє більше уваги і проводить з ним більше часу, а ніж мати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Малолітній ОСОБА_3 , в судовому засіданні висловив бажання проживати разом з батьком. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що дитина тривалий час проживав у тісному контакті з батьком, та не мав можливості повноцінно спілкуватись з матір`ю, а тому ці обставини очевидно вплинули на думку дитини, яку він висловив у судовому засіданні.

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме його повноцінному вихованню та розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 908,00 грн. сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 76-89, 141, 263-265, 354, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання чи перебування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (, адреса: 69035, м.Запоріжжя, вул.Сєдова, буд.5).

Повний текст рішення складено 29.12.2022 року

Суддя: А.Б.Алєксєєнко