Справа № 303/6924/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Лікарня Святого Мартина» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2021 року (у складі судді Морозової Н.Л.) за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Лікарня Святого Мартина» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення із роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2021 р.

Просив:

-визнати незаконним і скасувати наказ від 29.07.2021 р. № 982-02 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штатних одиниць»;

-поновити його на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення КНП «Мукачівська ЦРЛ» з 01.08.2021 р.;

-стягнути з КНП «Мукачівська ЦРЛ» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 02.08.2021 р. по день ухвалення судового рішення включно та судові витрати в сумі 9908 грн., що складаються із витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 9000 грн. і судового збору у розмірі 908 грн.;

-допустити негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі та виплати середньомісячної зарплати.

На обґрунтування позовних вимог указав, що відповідачем при його звільненні було порушено норми ст. 42 Кодексу законів про працю України, а саме не враховано його кваліфікації та продуктивності праці при скороченні штату та чисельності працівників, а також його переважне право на залишення на роботі в зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

Відповідачем не було запропоновано позивачу всіх можливих вакансій при звільненні для забезпечення йому працевлаштування на підприємстві. Зокрема, відповідно до наказу № 585-02 від 10.06.2021 р було виведено зі штатного розпису структурного підрозділу «Поліклінічне відділення» 1,0 штатну одиницю лікаря - ортопеда-травматолога травматологічного кабінету, яка повністю відповідала рівню кваліфікації та спеціалізації позивача та не була запропонована йому жодного разу.

Мукачівською міською радою не приймалося жодних рішень про реорганізацію відповідача. Більше того, рішень про реорганізацію не приймалося жодним органом управління відповідача, а тому підстава для скорочення позивача, яка вказана в наказі № 83-О від 24.05.2021 р. «Про скорочення штату та чисельності працівників» була відсутня.

Також відповідачем порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» у частині не повідомлення його про розгляд питання щодо його звільнення первинною профспілковою організацією підприємства.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2021 р. позов задоволено:

-визнано незаконним і скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» від 29.07.2021 р. № 982-02 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штатних одиниць»;

-Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» з 01.08.2021 р.;

-Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 02.08.2021 р. по дату ухвалення судового рішення включно;

-Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 9 908 грн., що складаються із витрат на надання професійної правничої допомоги 9 000 грн. і судового збору у розмірі 908 грн.;

-Допущено негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Додатковим рішення Мукачівського міськрайонного суду від 06 січня 2022 р. стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська ЦРЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 02.08.2021 р. по дату ухвалення судового рішення включно в розмірі 26209,41 грн.

Відповідач просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивач займав посаду лікаря-нейрохірурга, яка була єдиною у штатному розписі відповідача, порівнювати рівні кваліфікації і продуктивність праці позивача з іншими лікарями неможливо, оскільки інші лікарі займають інші посади та виконують роботу, відмінну від кваліфікації позивача;

-відповідач не міг запропонувати жодної вакантної посади, яка б підходила позивачу, оскільки такої не було;

-відповідач належно виконав свої обов`язки відповідно до ст.ст. 39, 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії»;

-у випадку відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, то і вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

13 грудня 2022 р. до Закарпатського апеляційного суду надійшло клопотання від відповідача про зміну найменування і місцезнаходження відповідача. Так, КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» було перейменовано на комунальне некомерційне підприємство «Лікарня Святого Мартина».

Учасники справи були належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, апеляційну скаргу підтримують у повному обсязі, відтак розгляд справи належить розглядати без участі сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов таких висновків.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами відсутності в позивача більш високої кваліфікації і продуктивності праці в порівнянні з іншими працівниками, які були залишені на роботі, а також урахування переважного права на залишення на роботі. Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідачем було прийнято рішення про звільнення позивача без з`ясування обставин, які мають враховуватися при прийнятті такого роду рішень (фактичний період виконуваної роботи за відповідною спеціалізацією, наявність інших вакантних посад для можливості працевлаштування, стаж роботи, кваліфікація працівника тощо).

Відповідачем не надано доказів того, що звільнення ОСОБА_1 розглядалося первинною профспілковою організацією у його присутності, а також не наведено доказів того, що його було повідомлено про такий розгляд, що є порушенням порядку надання згоди на звільнення особи, передбаченого ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії».

Суду не надано доказів, що при вирішенні питання про звільнення позивача адміністрацією КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» та профспілковою організацією проводився порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці ОСОБА_1 у порівняні з іншими працівниками вказаного медичного закладу, а при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації не врахування переваги в залишенні на роботі (сімейним - при наявності двох і більше утриманців).

При цьому суд встановив, що предметом спору є трудові правовідносини, пов`язані зі звільненням ОСОБА_1 із посади лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення КНП «Мукачівська ЦРЛ» на підставі ч.1 ст. 40 КзПП України.

Наявні у справі матеріали свідчать про трудову діяльність позивача на посаді лікаря-нейрохірурга травматологічного відділення у Мукачівській центральній районній лікарні з 01.03.2005 р.

На підставі наказу № 83-о від 24.05.2021 р. «Про внесення змін до структури КНП «Мукачівська ЦРЛ» від 24.05.2021 р. і наказу № 84-о від 24.05.2021 р. «Про скорочення штату та чисельності працівників КНП «Мукачівська ЦРЛ» було прийнято рішення про скорочення та зменшення кількості штатних одиниць КНП «Мукачівська ЦРЛ». Відповідно до додатку 1 до наказу №84-о посада позивача була визначена відповідачем такою, що підлягає скороченню із 02.08.2021 р. Наказом № 519-02 від 24.05.2021 р. «Про затвердження штатного розпису КНП «Мукачівська ЦРЛ» було затверджено новий штатний розпис, що вступає в дію із 01.07.2021 р. і 02.08.2021 р. відповідно.

31 травня 2021 р. листом № 1204 позивачу було вручено попередження про те, що посада яку він займає, підлягає скороченню із 02.08.2021 р. відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

08 червня 2021 р. позивач надав відповідачу заяву про те, що має переважне право на залишення на роботі на підставі ст.42 КЗпП України та копії документів, які це підтверджують.

Після цього, листами від 15.06.2021 р., 06.07.2021 р. і 29.07.2021 р. позивачу було вручено перелік вакантних посад КНП «Мукачівська ЦРЛ».

Відповідно до наказу № 585-02 «Про зміни в штатному розписі» КНП «Мукачівська ЦРЛ» від 10.06.2021 р. було виведено зі штатного розпису структурного підрозділу «Поліклінічне відділення» 1,0 штатну одиницю лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного кабінету.

Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 40 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами ч.2 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно зі ст. 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається зокрема 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

У своєму правовому висновку, викладеному в постанові від 22.09.2020 р. у справі №161/7196/19 Верховний Суд зазначив, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Відповідно до доказів, які є в матеріалах справи, а саме трудової книжки ОСОБА_1 , установлено, що його безпосередній стаж у відповідача на день звільнення складав 16 р. 5 м. і 3 д. Окрім того, відповідно до запису у трудовій книжці під № 11 позивачу присвоєна вища кваліфікаційна категорія за спеціальністю «Нейрохірургія» на підставі наказу № 2409-02 від 19.12.2019 р. Також, відповідно до наданого позивачем сертифікату спеціаліста СЕ №003799 від 22.12.2020 р., виданого ДВНЗ «Ужгородський національний університет», позивач отримав спеціальність «ортопедія і травматологія».

Водночас із поданих позивачем до суду свідоцтв про народження установлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 р. у справі № 461/3024/18 зазначено, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Так, частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15, та у постановах Верховного Суду: від 07 квітня 2021 року у справі № 946/6628/19 (провадження № 61-9503св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 723/822/20 (провадження № 61-1357св21).

Наказом № 585-02 «Про зміни в штатному розписі» КНП «Мукачівська ЦРЛ» від 10.06.2021 р. було виведено зі штатного розпису структурного підрозділу «Поліклінічне відділення» 1,0 штатну одиницю лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного кабінету. Оскільки вказана вакансія з`явилася у період із дня повідомлення про вивільнення позивача по день його звільнення така повинна була бути запропонована позивачу як вакантна.

Як видно з листів від 15.06.2021 р., 06.07.2021 р. і 29.07.2021 р., позивачу вказана посада запропонована не була.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідачем не надано доказів того, що звільнення ОСОБА_1 розглядалося первинною профспілковою організацією у його присутності, а також не наведено доказів того, що його було повідомлено про такий розгляд, що є порушенням порядку надання згоди на звільнення особи, передбаченого ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії».

Довід апеляційної скарги про те, що позивач займав посаду лікаря-нейрохірурга, яка була єдиною у штатному розписі відповідача, а порівнювати рівні кваліфікації і продуктивність праці позивача з іншими лікарями неможливо, оскільки інші лікарі займають інші посади та виконують роботу, відмінну від кваліфікації позивача, не заслуговує на увагу з таких мотивів.

Роботодавцем не були належним чином виконані необхідні для звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України, умови.

Визначальним критерієм при вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі є кваліфікація працівника та продуктивність його праці (частина 1 статті 42 КЗпП України), тоді як перевага в залишенні на роботі з інших підстав (частина 2 статті 42 КЗпП України) надається працівнику при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації з іншими працівниками.

Роботодавець узагалі не виконав свій обов`язок щодо врахування переважного права позивача на залишення на роботі, не встановив критерії порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників, не провів таке порівняння у межах посад усієї лікарні. Це підтверджено і самим відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 10.09.2021 р. (т.1 а.с.137).

Також відповідачем не враховано, що позивач у силу вимог ст. 42 КЗпП України має переважне право в залишенні на роботі, оскільки є батьком трьох дітей, і позивач повідомляв про це відповідача в своїй заяві від 07.06.2021 р. (т.1 а.с.16), а до матеріалів справи було додано копії свідоцтв про народження дітей (т.1 а.с.46,47,48).

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач не міг запропонувати жодної вакантної посади, яка б підходила позивачу, оскільки такої не було, не береться до уваги, оскільки позивач надав до суду сертифікат спеціаліста СЕ № 003799 (т.1 а.с.14), відповідно до якого 22 грудня 2020 р. йому присвоєно звання спеціаліста (лікаря, провізора) за спеціальність «Ортопедія і травматологія».

У своїй заяві від 07.06.2021 р. (т.1 а.с.16) позивач про це вказав і надав свою згоду в силу вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України та прохав перевести його на 1,0 ставки вакантної посади ургентного травматолога травматологічного відділення КНП «Мукачівська ЦРЛ», однак таке прохання було залишено без реагування.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач належно виконав свої обов`язки відповідно до ст.ст. 39, 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії», не відповідає дійсності.

Стаття 43 КЗпП України передбачає чіткий порядок і послідовність дій виборного органу первинної профспілкової організації при вирішенні питання про надання роботодавцеві згоди на розірвання трудового договору з працівником із підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідно до якого: письмове подання роботодавця розглядається у 15-денний строк; має бути розглянуте у присутності працівника; за відсутності працівника розгляд подання допускається лише за його письмовою заявою; на захист інтересів працівника може під час розгляду подання виступати інша особа, адвокат; у разі неявки працівника або його представника розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах визначеного законом строку; лише в разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Ці вимоги закону не були дотримані. У справі немає доказів ані повідомлення (виклику) позивача про розгляд профкомом КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» питання про надання роботодавцеві згоди на його звільнення, ані проведення засідання профкому з відповідної фіксацією, де розглядалося б питання, ані повідомлення позивача про результат розгляду. Лист голови профкому (т.1 а.с.114-115) узагалі не містить посилання на конкретне засідання профкому, на якому розглядалося б подання роботодавця, цей лист не містить ані дати його складення, ані реєстраційних реквізитів, тому не є належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом щодо відповідних обставин.

Указані обставини щодо порушення вимог закону при звільнені позивача з роботи як кожна окремо, так і в сукупності є достатніми для висновку про істотне порушення процедури звільнення, про істотне порушення трудових прав позивача, а відтак і про незаконність звільнення. Порушення вимог закону і процедури звільнення позивача з роботи не були спростовані відповідачем. У разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ст. 235 ч. 1 КЗпП України).

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення по справі, та ухвалив рішення про поновлення позивача на роботі з додержанням норм матеріального та процесуального права. Питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд вирішив на підставі наявних у справі документів про заробітну плату позивача, в цій частині апеляційна скарга доводів не містить і підстав для перевірки цих обставин апеляційний суд не має (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

За наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Лікарня Святого Мартина» залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 27 грудня 2022 р.

Судді: