Провадження № 2/761/9447/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійовича, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус КМНО Михайленко С.А., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11.06.2021 р. між ним, від імені якого діяло ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що належний йому транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , який був предметом застави, правонаступник заставодержателя ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» відчужив на користь іншої особи за укладеним між ними договором купівлі-продажу вже після припинення забезпеченого заставою зобов`язання, а тому позивач вважає, що вказаний договір укладений з порушенням вимог ч.3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 28 Закону України «Про заставу» та ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою від 02.08.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28.09.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представник відповідача ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. При цьому подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього та просив суд відмовити в його задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 30.07.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 25062,00 дол. США з розрахунку 14 % річних на строк з 30.07.2008 р. по 30.07.2015 р.

Умовами вказаного договору передбачено, що банку в заставу передано належний ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Також, 30.07.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 219882, відповідно до якого остання зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 30.07.2008 р.

08.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Станом на 14.05.2013 р. у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 258060,40 грн., яка складалась із заборгованості за кредитом в сумі 168247,70 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 89812,70 грн.

Враховуючи зазначені обставини ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотків, заявивши про стягнення боргу в національній грошовій одиниці згідно курсу долара США станом на дату ухвалення рішення.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.11.2013 р. у справі № 759/8446/13-ц позов було задоволено, а саме стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 258060,40 грн.

На виконання вказаного рішення суду були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.08.2019 р. замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , виданих Святошинським районним судом м.Києва у справі № 759/8446/13-ц, на його правонаступника - ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку».

Зазначена заборгованість ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 була погашена в повному обсязі, а тому 08.10.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. винесено постанову про завершення виконавчого провадження № 56621729 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується копією відповідної постанови.

11.06.2021 р. ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» в порядку ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було укладено з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 992.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.09.2021 р. у справі № 761/31701/20 позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» було задоволено частково, а саме визнано припиненою заставу транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Також у вказаному рішенні встановлено, що оскільки основне зобов`язання припинено у зв`язку з його виконанням, а отже наявні підстави для припинення застави за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 30.07.2008 р. в частині припинення застави, як похідного від кредитного договору в силу припинення основного зобов`язання. Підставою для таких висновків стала постанова приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. від 08.10.2019 р. про завершення виконавчого провадження № 56621729.

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України вказані обставини, які встановлені у рішенні суду, не потребують доказування.

Разом з тим, 03.11.2021 р. Святошинським районним судом м.Києва було ухвалено рішення у справі № 759/19414/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору: ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», про витребування майна із чужого незаконного володіння, яким позов було задоволено.

20.07.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Корольовим М.А. було виконано зазначене рішення суду та відібрано у ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , шляхом завантаження його на евакуатор, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що належний йому транспортний засіб, який був предметом застави, правонаступник заставодержателя ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» відчужив на користь іншої особи за укладеним між ними договором купівлі-продажу вже після припинення забезпеченого заставою зобов`язання, а тому вважає, що вказаний договір укладений з порушенням вимог ч.3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 28 Закону України «Про заставу» та ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом частини першої статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України).

За змістом ч.ч.6, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Правовий режим й правове регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначається Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Отже, згідно системного аналізу наведених норм права звернення стягнення на предмет застави у випадку невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, здійснюється заставодержателем у позасудовий чи судовий спосіб.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

У частині 1 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах є позасудовим способом звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов`язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах

За змістом частини 1 статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником;2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

За приписами ч.ч.2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється у тому числі з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем у рамках виконавчого провадження повністю погашено заборгованість, яка виникла за кредитним договором забезпеченим заставою, тобто у даному випадку мало місце повне припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, що свідчить й про фактичне припинення застави, однак після цього та вже під час оспорення дійсності застави в судовому порядку правонаступник заставодержателя ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» відчужив транспортний засіб, який був предметом застави, на користь іншої особи, уклавши з нею від імені позивача договір купівлі-продажу, але за таких обставин повноваження на його укладення у ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» були відсутні, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11.06.2021 р. між ОСОБА_1 , від імені якого діяло ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. у рівних частинах, а саме по 496,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійовича, про визнання договору купівлі-продажу недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11.06.2021 р. між ОСОБА_1 , від імені якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. у рівних частках, а саме по 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: