ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1447/19Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/979/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Романська К.М.

сторін:

представника апелянта - ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_11

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу № 601/1447/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 14 вересня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третя особа: державний реєстратор відділу державної реєстрації Кременецької районної державної адміністрації ІВАНЮК Олег Віталійович про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: державний реєстратор відділу державної реєстрації Кременецької районної державної адміністрації Іванюк О.В. про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2011 року за ОСОБА_8 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням визначено порядок користування земельною ділянкою розміром 4020 м2 між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , яка є іншою співвласницею житлового будинку та землекорис-тувачем.

Вказане рішення апеляційного суду виконане державною виконавчою службою Кременецького району в частині земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у розмірі 0.125 га. З моменту виконання судового рішення і по теперішній час ОСОБА_8 був і є належним користувачем зазначеної вище земельної ділянки та власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями.

У липні 2019 року позивач звернувся до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації з метою подальшого оформлення права власності на вищенаведену земельну ділянку в порядку приватизації. Однак дізнався про те, що державним реєстратором відділу державної реєстрації Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області Іванюк О.В. 12 квітня 2019 року прийнято рішення та внесено запис про проведену державну реєстрацію права власності, яким зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, площею 0.1 га, кадастровий номер :02:001:0469.

В результаті таких дій відповідачки належна позивачу, як землекористувачу, земельна ділянка зменшилася у розмірі із 0.125 га до 0.1 га, про що також свідчать і експлікації земель по угіддях по контурах земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за 2013 рік і за 2019 рік. ОСОБА_2 знаючи достеменно про розміри і межі належної йому земельної ділянки, виготовляє технічну документацію на свою земельну ділянку та реєструє на неї право власності, не погоджуючи при цьому із позивачем її межі (що прямо передбачено законом), і, як наслідок, порушує його права користувача, оскільки без законних на те підстав, забирає у ОСОБА_8 . 2.5 сотих землі.

Звертав увагу на те, що ОСОБА_2 захопила частину земельної ділянки позивача, на якій згідно проекту житлового та господарського будівель находиться і запланована належна йому на праві власності частина господарської будівлі, що є недопустимим порушенням, так як унеможливлює для нього використання належної йому на праві власності будівлі за її цільовим призначенням, і за діючим законодавством це призведе до порушення будівельних норм.

Також, згідно матеріалів польових топографо-геодезизних робіт, проведених ФОП ОСОБА_9 в рамках судової земельно-технічної експертизи Рівненського відділення Львівського НДІ СЕ, а саме: карти зйомки частини АДРЕСА_1, планів меж земельної ділянки за результатами зйомки, витягу з електронної пошти ФОП ОСОБА_9 про направлення до Рівненського відділення НДІ СЕ матеріалів польових топографо-геодезичних робіт, вбачається, що ОСОБА_4 , земельна ділянка якої межує з земельною ділянкою позивача, самовільно розширила межі своєї земельної ділянки, на яку має державний акт, та захопила частину його земельної ділянки, вклинившись у неї шириною 11.64 м та довжиною (глибиною) 5.4 м.

Таким чином, при дослідженні питання за рахунок чого зменшилася належна позивачу земельна ділянка, стало відомо, що причиною такого зменшення є не тільки дії ОСОБА_2 , а й дії ОСОБА_4 . В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 , належна йому частина будинку опинилася на земельній ділянці відповідачки, що порушує права позивача на володіння не тільки земельною ділянкою, а ще й належним йому на праві власності будинком, оскільки і сам вхід у цей будинок, і гараж, який по розподілу також перейшов у власність позивача - опинилися на земельній ділянці ОСОБА_2 .

У зв`язку з наведеним просив суд визнати незаконним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 0.1 га, кадастровий номер :02:001:0469, зареєстровану Державним реєстратором Іванюк О.В. відділу державної реєстрації Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області 12 квітня 2019 року та усунути перешкоди користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 привести зазначену земельну ділянку ОСОБА_8 у попередній стан.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 є належним користувачем земельної ділянки розміром 0.1250 га, що констатовано в постанові Тернопільського апеляційного суду від 16 липня 2019 року в справі №601/1505/18.

Зазначає, що спірна земельна ділянка без відома ОСОБА_8 і відповідного погодження вибула із його законного користування у тому розмірі, в якому вона була, тобто 0.1250 га. Крім того, ОСОБА_2 , порушила право апелянта, як землекористувача, змістивши, при оформленні державного акту, межові знаки на земельну ділянку на 2.7 м. з одного боку і 0.43 м. з іншого, в результаті чого захопила частину належної ОСОБА_8 земельної ділянки.

Вважає, що в результаті таких неправомірних дій ОСОБА_2 , належна апелянту частина будинку опинилася на земельній ділянці ОСОБА_2 , що є неприпустимим та порушує право на володіння не тільки земельною ділянкою, а ще й належним ОСОБА_8 на праві власності будинком, оскільки вхід у будинок, і гараж, який по розподілу також перейшов у власність ОСОБА_8 опинилися на земельній ділянці ОСОБА_2 .

Крім того, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , який був присутній при проведенні геодезичних робіт, і який в судовому засіданні свідчив про те, що ОСОБА_4 , земельна ділянка якої межує з ділянкою ОСОБА_8 , самовільно розширила межі своєї земельної ділянки, на яку має державний акт, та захопила частину земельної ділянки ОСОБА_8 , вклинившись у неї шириною 11.64 м. та довжиною (глибиною) 5.4 м.

У зв`язку з викладеним просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представника апелянта - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

10 лютого 2006 року затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуального житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 , забудовник - ОСОБА_2 (т.1 а.с.35-36).

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2011 року в справі 22ц-32, визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 та визначено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 по 0.201 га., згідно додатку № 1 висновку земельно-технічної експертизи № 691 від 21 вересня 2011 року (т.1 а.с.139-142).

Згідно рішення Жолобівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 529 від 11 квітня 2019 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за кадастровим номером :02:001:0469, площею 0.1000 га в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:0469, площею 0.1000 га в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.33).

Із інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 20 липня 2019 року (т.1 а.с.13) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 174564426 від 20 липня 2019 року (т.1 а.с.14-15) слідує, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0.1 га (кадастровий номер :02:001:0469), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із довідки № 560 від 12 вересня 2019 року, виданої Жолобівською сільською радою слідує, що ОСОБА_2 дійсно є землекористувачем Жолобівської сільської ради, згідно земельно-облікових книг сільської ради (кадастрових книг), щорічно є платником земельного податку, заборгованості по сплаті земельного податку ОСОБА_2 не має (т.1 а.с.34).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 липня 2019 року в справі 601/1505/18, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 до Жолобівської сільської ради Кременецького району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю (т.1 .а.с46-47).

Згідно ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 09 серпня 2012 року в справі 601/1505/18 (т.1 а.с.48); копії додатку до варіанту № 1 реального розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9); акту державного виконавця від 04 липня 2013 року (т.1 а.с.10) та витягу про державну реєстрацію прав № 32075543 від 17 листопада 2011 року (т.1 а.с.11), ОСОБА_8 є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , та землекористувачем 0.201 га земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 .

Із висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 1515/19-22 від 18 лютого 2021 року слідує, що станом на день проведення обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_1 на місцевості, встановлено, що прибудинкова територія коло частини житлового будинку, що визнана за ОСОБА_8 огороджена переважно сіткою із круглого металевого дроту. Отже, виключно за даними огородженнями експертом і визначено фактичний розмір земельної ділянки землекористувача ОСОБА_8 , який становить 0.0346 га.

Опираючись на матеріали геодезії земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що відтворюють варіант №1 реального розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (хоча доречно це називати варіантом визначення порядку користування), наявні відхилення від лінії поділу, що запропонована варіантом №1 висновку № 619 експертного земельно-технічного дослідження (відхилення указані фіолетовим штрихуванням по всій лінії поділу, жовтим суцільним контуром указано межі земельної ділянки :02:001:0469). При цьому вказати причину зменшення розміру земельної ділянки ОСОБА_8 - не вбачається за можливе, у зв`язку із відсутністю визначених меж останньої. Отже, експерт лише констатує, що в подальшому, реалізуючи проектне рішення варіанту №1 при розробці документації із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування 1/2 частини житлового будинку, що визнано за ОСОБА_8 , буде існувати перетин земельних ділянок, тобто ймовірно при розробці документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 не було враховано варіант №1 висновку № 619 експертного земельно-технічного дослідження, надати категоричну відповідь можливо тільки після дослідження відповідної документації із землеустрою.

За наявними матеріалами, не вбачається за можливе встановити розмір земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_8 , оскільки остання, як така, не є сформованою та не є переданою у власність останньому. Отже, встановити ймовірне порушення меж (накладання) земельної ділянки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 - не вбачається за можливе, у зв`язку із відсутністю належним чином розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_8 , а також відомостей щодо відмови кадастрового реєстратора у внесенні відомостей про межі земельної ділянки ОСОБА_8 до системи ДЗК, де однією із підстав у відмові стосовно внесення відомостей може бути перетин земельних ділянок (97-104).

Згідно висновку за результатами проведення повторної судової земельно-технічної експертизи № 9945 від 27 жовтня 2021 року, згідно наданої інформації та проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_9 , щодо проведення топографо-геодезичного знімання, встановлено, що площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 становить 0.0999 га.

Встановити причини зменшення розміру земельної ділянки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 не вбачається за можливе, у зв`язку з відсутністю належним чином розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_8 , а також відсутністю внесення до Державного земельного кадастру, передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр», відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Встановити факт захоплення земельної ділянки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 не вбачається за можливе, у зв`язку з відсутністю належним чином розробленої документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_8 , а також відсутністю відомостей щодо відмови кадастрового реєстратора у внесенні відомостей про межі земельної ділянки ОСОБА_8 до системи ДЗК, де однією із підстав у відмові стосовно внесення відомостей може бути перетин земельних ділянок (т.1 а.с.184-194).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 та частиною 1 статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За чинним на сьогодні законодавством земля може правомірно використо-вуватися на підставі таких правовстановлюючих документів:

1) Державний акт на право власності на земельну ділянку (виданий до 01 січня 2013 року) або свідоцтво про право власності (видане після 01 січня 2013 року);

2) Договір оренди землі, зареєстрований державним органом земельних ресурсів до 01 січня 2013 року, або право користування за яким зареєстровано після 01 січня 2013 року;

3) Державний акт на право постійного користування;

4) Договори суперфіцію, емфітезису, сервітуту.

До 01 січня 2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку, а з 2013 року - даними державного земельного кадастру.

Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно із частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні положень наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає користуванню та розпорядженню ним своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17.

Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі № 926/3881/17.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Правовий висновок такого змісту викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_8 не отримав державного акту, не укладав договору оренди, не здійснив державної реєстрації будь-яких прав на спірну земельну ділянку.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього права власності на земельну ділянку або користування нею за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, позивачем не доведено, що заявлена позовна вимога, є саме вимогою володіючого майном користувача, а також, що дії відповідачів створюють позивачеві перешкоди щодо здійснення ним права користування і розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правомірними.

Доводи апелянта про те, що він є належним користувачем спірної земельної ділянки розміром 0.1250 га, оскільки таке встановлено в постанові Тернопільського апеляційного суду від 16 липня 2019 року в справі №601/1505/18 та в рішенні Апеляційного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2011 року в справі №22ц-32, колегія суддів відхиляє, оскільки судове рішення, яким визначено за особою порядок користування земельною ділянкою не замінює правовстановлюючого документа, а лише служить підставою для звернення особи до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень для надання земельної ділянки у користування та з подальшим оформленням її відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 19 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді