Справа № 145/900/20
Провадження №2/145/95/2022
РІШЕННЯ

іменем України

13.12.2022 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору міни земельних ділянок недійсним,

встановив:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою, в якій вказують, що 11 лютого 2020 року між ними та ОСОБА_4 було укладено договір міни земельними ділянками, відповідно до якого вони поміняли належну їм на праві власності земельну ділянку площею 3,7459 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Вінницької області на належну відповідачці земельну ділянку площею 3, 2331 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Вінницької області.

Вищевказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №280.

Вважають вищевказаний договір є недійсним з наступних підстав.

Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Обмін земельними ділянками, які є предметом оспорюваного договору міни відбувся не за схемою «пай на пай», за якою кожна із сторін договору відчужує на користь один одного свій пай та отримує взамін пай другої сторони.

Спірний правочин укладено в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також з порушенням вимог ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток, що в силу положень закону є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, відповідно до п.1,8 вищевказаного договору зазначено про відсутність щодо земельних ділянок судових спорів.

Разом з тим, щодо належної їм земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0196 був наявний судовий спір між ними та ТОВ «Арго -Еталон» (співзасновником якого є відповідачка).

У зв`язку з цим, на їхню думку, нотаріусом не дотримано вимоги пункту 1 глави 5 розділу 1 Порядку проведення перевірки організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів, дотримання державними і приватними нотаріусами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17.02.2014 №357/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.02.2014 за № 298/25075, що також свідчить про неналежність правочину.

Крім того, з 2012 року мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України і діє до сьогодні.

Оскільки спірні договори міни земельних ділянок укладено в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) та з порушенням вимог ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», що є підставою для визнання їх недійсними та задоволення позовних вимог.

Просять визнати недійсним договір міни земельними ділянками від 11 лютого 2020 року, укладений між ними та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л.С.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, викладених у заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча про дату та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до поданих ОСОБА_4 письмових пояснень, позов вона не визнає, в задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами під час укладення Договору міни не суперечать підпункту б) пункту 15 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України і відповідають приписам ст.ст. 203, 715, 716 ЦК України, а посилання позивача на правові позиції Верховного Суду України є помилковим, оскільки в даному разі не розглядається спір щодо міни земельних часток (паїв), а розглядається міна розподілених між власниками, визначених у натурі земельних ділянок, які можуть виступати об`єктом цивільних прав, що є різним за своєю правовою природою.

Договір міни сформованої земельної ділянки - це єдиний договір, який передбачає зміну власника «підмораторної» земельної ділянки, який може законно укладатись під час дії мораторію, відповідно до пункту 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що 11 лютого 2020 року між позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з однієї сторони та ОСОБА_4 , з другої сторони, було укладено договір міни земельними ділянками (а.с.5-6), відповідно до якого позивачі поміняли належну їм на праві власності земельну ділянку площею 3,7459 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Вінницької області, на належну відповідачці земельну ділянку площею 3,2331 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Вінницької області.

Вищевказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №280.

Згідно з ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Заборона (мораторій) на продаж та відчуження сільськогосподарських земель означає, що власники землі не можуть вільно розпоряджатися нею, а лише у спосіб дозволений чинним законодавством.

У березні 1991 набув чинності перший український Земельний кодекс України. На той час, умовою прийняття кодексу з приватною власністю на землю була вимога щодо запровадження мораторію на відчуження земельних ділянок на 6 років. Це було реалізовано в новій редакції Земельного кодексу України в березні 1992 року, зокрема ст. 17 передбачала, що власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк.

В подальшому у 1990-х роках в Україні відбулась земельна реформа шляхом розпаювання земель колишніх радгоспів/колгоспів серед працівників та пенсіонерів цих підприємств.

Ухвалений 18 січня 2001 року Закон України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)» встановив, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати ці частки (паї), - окрім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб.

Ухвалений 25 жовтня 2001 року Земельний кодекс України не лише визначив термін такої заборони відчуження до 1 січня 2005 року, але й поширив її як на земельні частки (паї), так і на земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва незалежно від форми власності. Це й стало називатися «мораторієм на купівлю та продаж земель сільськогосподарського призначення».

Відповідно до пункту 15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України до 1 січня 2024 року діє обмеження, а саме:

забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім переходу до банків права власності на земельні ділянки як предмет застави, передачі земельних ділянок у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 371 Земельного кодексу України земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та відчуження земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої цим підпунктом, у частині їх купівлі-продажу та відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на користь юридичних осіб на майбутнє (у тому числі укладення попередніх договорів), є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Відповідно до ст.14 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв))" №899 від 05.06.2003 у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву.

Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально.

Відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв))" масив земель сільськогосподарського призначення - сукупність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що складаються з сільськогосподарських та необхідних для їх обслуговування несільськогосподарських угідь (земель під польовими дорогами, меліоративними системами, господарськими шляхами, прогонами, лінійними об`єктами, об`єктами інженерної інфраструктури, а також ярами, заболоченими землями, іншими угіддями, що розташовані всередині земельного масиву), мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними елементами рельєфу (автомобільними дорогами загального користування, полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об`єктами тощо);

межа території територіальної громади - умовна лінія на поверхні землі (у тому числі на водному просторі), що відокремлює територію однієї територіальної громади від інших територій;

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України).

Міна (обмін) земельних часток (паїв) відповідно до вимог закону є цивільно-правовою угодою, яка може укладатися та реалізовуватись лише у порядку, передбаченому ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Обмін земельними ділянками, які є предметом оспорюваного договору міни відбувся не за схемою «пай на пай», за якою кожна із сторін договору відчужує на користь один одного свій пай та отримує взамін пай другої сторони.

Також статтею 716 ЦК України передбачено, що до договорів міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до вимог чинного законодавства у договорі про перехід права власності на земельну ділянку зазначається вартість земельної ділянки, що обмінюється. Визначення вартості земельних ділянок необхідно для того, щоб встановити, чи є їх вартість рівноцінною.

Перед укладенням договору міни земельної ділянки проводиться нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка застосовується для справляння державного мита при укладенні угод та експертна грошова оцінка земельної ділянки, яка застосовується для встановлення дійсної вартості земельної ділянки.

Однак експертна грошова оцінка земельних ділянок не проводилася всупереч ст.716 ЦК України, а відповідно до п.2.3.1, п.2.3.2 договору, вартість земельних ділянок у договорі зазначена відповідно до відомостей, викладених у витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а тому неможливо встановити, чи відповідає даний договір ч.2 ст.37-1 ЗК України.

Крім того, з 2012 року мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до ЗК України.

Отже, законодавець передбачив декілька підстав отримання у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема як земельний пай при приватизації сільськогосподарських підприємств для ведення товарного сільськогосподарського виробництва або як землі для ведення сільського господарства.

Зазначеною нормою право на обмін земельних часток (паїв) можна реалізувати в період між проведенням зборів власників земельних часток (паїв) щодо розподілу земельних ділянок та видачею їхнім власникам державних актів на право власності на землю.

Законодавець не закріпив у ЗК України чи інших законах України порядок міни земельних часток (паїв) в інших випадках. Отже, аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що обміняними можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай» та лише у випадку, передбаченому статтею 14 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», про що зазначено у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-464цс16, викладеному у постанові від 12 жовтня 2016 року.

Також в договорі міни не зазначено, де знаходяться земельні ділянки, чи знаходяться вони на межі цього масиву чи іншого, що є порушенням вимог ст.14 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Оскільки спірний договір міни земельних ділянок укладено в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) з порушенням вимог ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Цивільного кодексу України, а тому суд вважає, що є підстави для визнання його недійсним та задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 203, 215, 216, 328, 334, 716 ЦК України, ст.1, п.15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості земельних ділянок власникам земельних часток (паїв))", суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір міни земельними ділянками від 11 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Людмилою Станіславівною.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 20 грудня 2022 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.