ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7075/21 Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 22-ц/818/3568/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року, у справі № 643/7075/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шепетуха В.В. звернувся до суду з позовом, в якому після збільшення позовних вимог просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 820 950,00 грн грошового відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 15.03.2012 року ОСОБА_1 , був затриманий за підозрою у вчиненні злочину. 23.03.2012 року ОСОБА_1 , судом був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Дію вказаного запобіжного заходу ОСОБА_1 неодноразово продовжував Московський районний суд м. Харкова. 24.04.2012 року постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Харківській області капітаном міліції Санкіна А.В. був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , для забезпечення цивільного позову. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачувався в замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, не доведене до кінця з підстав, що не залежать від волі винного, відповідальність за який передбачено ч.3 ст. 15, п.п. 6,12 ст. 115 КК України, та в розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відповідальність за який передбачена ч.4 ст. 187 КК України.

30.08.2013 року вироком Московського районного суду м. Харкова за участю присяжних, ОСОБА_1 , був визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст. 15, п.п. 6,12 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, обраний відносно ОСОБА_1 був скасований і він був звільнений з-під варти в залі судового засідання.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2013 року був скасований та призначений новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

28.01.2019 року вироком Київського районного суду м. Харкова за участю присяжних, ОСОБА_1 , був виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, п.п. 6,12 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України. Суд ухвалив після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_1 - скасувати.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11.08.2020 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року в частині виправдання ОСОБА_1 залишений без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.04.2021 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11.08.2020 року без змін.

На протязі усього досудового слідства, розгляду справи судами різних інстанцій, протягом значного проміжку часу, починаючи з затримання ОСОБА_1 - 15.03.2012 року, знаходженням його під вартою в умовах слідчого ізолятору і до винесення постанови Верховним Судом 08.04.2021 року, були порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 . Він був безпідставно затриманий та йому пред`явлено звинувачення у вчиненні двох особливо тяжких насильницьких злочинів проти життя і здоров`я людини, за які законом передбачене покарання від 10 до 15 років позбавлення волі, або довічне ув`язнення.

В період з 15.03.2012 року по 30.08.2013 року ( 1 рік 5 місяців 15 днів) ОСОБА_1 , перебував під вартою в умовах слідчого ізолятора, разом з особами які вчинили тяжкі злочини, при цьому достовірно знаючи, що він не скоював інкриміновані йому злочини, що доставляло йому значних моральних страждань. До затримання ОСОБА_1 , займався спортом і не палив, а в умовах СІЗО, знаходячись в переповненій камері де майже всі палять, вимушений був почати палити, тобто придбав цю негативну звичку від якої не може позбавитися. Після затримання ОСОБА_1 , його покинула дівчина з якою він зустрічався і мав намір одружитися, оскільки він був під вартою, а статті, за якими він обвинувачувався, передбачали значний строк покарання від 10 до 15 років. Для організації свого життя, ОСОБА_1 , вимушений був докладати додаткові зусилля, щоб створити умови в яких він знаходився до свого затримання, зайво витрачати особисту енергію та час, які він міг витратити з користю, як для суспільства, так і для своїх родичів, близьких людей, а також для себе.

Моральні страждання, отримані при незаконному притягненні до кримінальної відповідальності, знаходження під вартою, призвели до погіршення стану його здоров`я, позбавили можливості реалізовувати свої звички та бажання. Погіршились його стосунки із оточуючими людьми, так як його тривалий час вважали злочинцем, особою, яка застосувала силу проти потерпілого, в результаті чого останній став інвалідом. Правоохоронні органи є ініціаторами подій, що відносяться до порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 , застосування міри запобіжного заходу - тримання під вартою, пред`явлення йому обвинувачень, проведення відповідних слідчих дій тощо, є спричинювачами його моральних страждань, оскільки працівники цих органів, які проводили досудове слідство, та працівники прокуратури які підтримували обвинувачення, за характером своєї діяльності є освіченими у правових питаннях, а тому мали можливість передбачити вірогідність виникнення та розвитку ситуації, мали можливість прийняти правильне рішення та реалізувати його.

Внаслідок подій по притягненню до кримінальної відповідальності, у ОСОБА_1 виникла психотравма, що стала причиною життєвої кризи. Психотравмуючі події викликали у нього глибокі та тривалі фізичні та моральні страждання у період часу з березня 2012 року по квітень 2021 року та створили для ОСОБА_1 суттєві перешкоди в усіх основних сферах його життєдіяльності у зазначений період часу, та у подальшому житті. До теперішнього часу він не відновив своє життєве функціонування. У ході порушення кримінальної справи, знаходження під вартою, пред`явлення обвинувачень та проведення слідчих, дій він був позбавлений можливості запобігти заподіянню йому шкоди. ОСОБА_1 не міг розпоряджатися належним йому майном, оскільки на протязі восьми років воно перебувало під арештом, який був накладений постановою слідчого.

Вважає, що з урахуванням обставин справи, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також з принципу розумності та справедливості, визначити розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, наступним чином: у розмірі двох мінімальний заробітних плат за кожен місяць перебування ОСОБА_1 , під вартою: з 15.03.2012р. по 30.08.2013р. (17 місяців 15 днів) = 6500грн.* 2*17 місяців 15 днів = 227 000,00 грн.; у розмірі одної мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_1 , під слідством і судом після скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою: з 31.08.2013р. по 08.04.2021р. (91 місяць 9 днів) = 6500грн.*91 місяць 9 днів = 593 450,00 грн., а всього: 227 500,00 грн. + 593 450,00 грн. = 820 950,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року 11 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі - 700 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, та стягнути моральну шкоду у розмірі 656000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 15.03.2012 по 11.08.2020 року, тобто 100 місяців та 27 днів.

Обов`язок довести ті обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України покладається саме на нього. При цьому судом розмір відшкодування моральної шкоди визначений у більшому розмірі ніж мінімальний, що не відповідає вимогам розумності та справедливості та завдає необґрунтованих збитків державі.

Судом не враховано те, що у разі ненадання належних доказів, шкода підлягає відшкодуванню у мінімально визначеному законом розмірі.

Судом першої інстанції не наведено, з огляду на які докази він дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі більшому ніж передбачено ст.13 Закону №266/94-ВР.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шепетуха В.В., розглянула скаргу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції не повністю відповідає.

У статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав:

ч. 2 Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

ч. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пункт 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

У статті 173 ЦК України зазначено, що у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад за спеціальними дорученнями можуть виступати фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

У статті 1176 ЦК України передбачений наступний порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду:

ч. 1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

ч. 2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

ч. 7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, за змістом вказаної норми цивільного процесуального права, якщо порушені права належним чином не захищені законом (договором), суд вправі заповнити таку прогалину у правовому регулюванні в межах фактичних підстав заявленого позову у спосіб, який відповідає принципу верховенства права, забезпечивши дотримання права особи на ефективний судових захист, що передбачено ст.ст. 2, 5 ЦПК України.

Відповідно до ст. 5 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.

З огляду на це суд першої інстанції правильно зазначив, що хоч відповідачами у позові визначено Головне управління Національної поліції в Харківській області, Прокуратуру Харківської області, Державну казначейську службу України, а не Державу Україна, проте, по суті згадані органи державної влади та управління представляють у спірних правовідносинах діяльність держави Україна, яка відповідно до ст. 5 Конвенції Про захисту прав людини та основоположних свобод 1950р. має гарантувати відшкодування за недотримання основоположних прав громадян у тому числі і під час досудового слідства та суду. Тому у разі встановлення порушення таких прав саме за рахунок держави відшкодовується завдана шкода.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією щодо належного відповідача за такими позовами, сформульованою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19 (пункти 30, 43, 44, 43).

Суд першої інстанції з урахуванням правових висновків щодо застосування згаданої норми матеріального права при аналогічних обставинах, які були висловлені у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) правильно зазначив у своєму рішенні, що за змістом згаданого Закону розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що діє на час розгляду справи, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили, але не має ним обмежуватися, - оскільки суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Дійсно, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Суд також відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано послався на правовий висновок з постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц про те, що суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 532 КПК України судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 грудня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6500 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6500 грн.

Суд також правильно зазначив, що змістом наведених норм матеріального права визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Судовим розглядом встановлено ОСОБА_1 обвинувачувався в замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, не доведене до кінця з підстав, що не залежать від волі винного, відповідальність за який передбачено ч.3 ст. 15, п.п. 6,12 ст. 115 КК України, та в розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, відповідальність за який передбачена ч.4 ст. 187 КК України

15.03.2012 року ОСОБА_1 , був затриманий за підозрою у вчиненні злочину.

23.03.2012 року ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Дію вказаного запобіжного заходу ОСОБА_1 , неодноразово продовжував Московський районний суд м. Харкова.

24.04.2012 року постановою слідчого СУ ГУМВС України у Харківській області був накладений арешт на майно ОСОБА_1 , для забезпечення цивільного позову.

12.11.2012року повідомлено про підозру ОСОБА_1

30.08.2013 року вироком Московського районного суду м. Харкова за участю присяжних, ОСОБА_1 , був визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст. 15, п.п. 6,12 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі Державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, обраний відносно ОСОБА_1 , був скасований і він був звільнений з-під варти в залі судового засідання.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.08.2013 року був скасований та призначений новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

28.01.2019 року вироком Київського районного суду м. Харкова за участю присяжних, ОСОБА_1 , був виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, п.п. 6,12 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України. Суд ухвалив після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_1 - скасувати.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11.08.2020 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року в частині виправдання ОСОБА_1 залишений без змін.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.04.2021 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а Ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11.08.2020 року без змін.

Судом безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом 100 місяців та 27 днів, в тому числі утримувався під вартою 533 днів.

З посиланням на відповідні висновки, які були по аналогічних справах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 383/596/15, від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, а також на обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством і судом, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, покликаючись на засади розумності та справедливості, - суд на підставі дійшов висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру гарантованого мінімуму за час перебування під слідством і судом з утриманням під вартою. При цьому, суд звернув увагу на ступінь приниження честі, гідності позивача внаслідок незаконного кримінального переслідування, обставини щодо позбавлення можливості спілкування з членами сім`ї, родичами.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також покликався на встановлені обставини справи, характер та обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та незаконного перебування під слідством та судом, та остаточно дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог ОСОБА_1 та стягнення моральної шкоди у розмірі 700 000 грн.

Однак, колегія суддів не згодна з висновками суду про те, що у даній справі є підстави для збільшення розмір відшкодування від мінімального розміру моральної шкоди, визначеного зазначеними нормами матеріального права та правовими висновками касаційного суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому оцінка суду обставин справи має відповідати таким загальним принципам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України та верховенству права, елементом якого є пропорційність, ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

Звертаючись у суд з позовом ОСОБА_1 обґрунтував розмір заподіяної йому моральної (немайнової) шкоди тим, що внаслідок незаконного пред`явлення обвинувачення за ознаками складу тяжкого злочину, зазнав глибоких фізичних, душевних, психічних страждань та хвилювань через що погіршилось його здоров`я та можливість реалізації своїх звичок та бажань.

Враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань та переживань на протязі значного часу, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, ОСОБА_1 визначив розмір компенсації моральної шкоди за весь час перебування під слідством і судом виходячи із розрахунку два мінімальні розміри заробітної плати за кожен місяць, що становить 820950 гривень.

Водночас позивач не зазначив у позові відповідних доводів та всупереч передбачених ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальним обов`язкам не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що характер та тяжкість завданої йому душевної травми та розмір моральної шкоди є таким, що відповідно до загальних принципів справедливості, розумності та добросовісності заслуговую на відшкодування у розмірі, який перевищує мінімальний, визначений у частинах 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом та який гарантовано державою.

Всупереч вказаним нормам ст.ст. 10, 11, 89, 263 ЦПК України, судом у оскарженому рішенні не були встановлені конкретні обставини справи, які дозволяють суду з огляду на вищевказані норми матеріального права про необхідність стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі більшому ніж передбачено ст.13 Закону №266/94-ВР. У справі такі докази відсутні і судом у його мотивах не наведені. Наведені з цього приводу доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Як вбачається із матеріалів справи та враховано судом першої інстанції, позивачу завдано моральної шкоди, яка, зокрема, полягала у тривалості перебування під слідством та судом, втрати ним роботи та заробітку, порушення його права на вільне пересування та зміни режиму життя.

В той же час, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ст. 23 ЦК України, майнова компенсація потерпілій особі має бути пропорційною завданій шкоді, яка у даному випадку має мінімально можливий в таких випадках розмір. Колегія суддів дійшла таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної ОСОБА_1 шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до певного порушення нормальних життєвих зав`язків, втрати роботи, інших негативних наслідків морального характеру, вищевказаних обставин цієї справи, та з огляду на основоположні засади справедливості, добросовісності та розумності.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що позивачу підлягає відшкодування моральної шкоди у гарантованому державою мінімальному розмірі та становить 655849,42 грн (6500 грн мінімальна заробітна плата х 100 місяців = 650000 грн, а за 27 днів (6500 : 30 днів = 216,66грн * 27 днів = 5849,823 грн).

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 700000 грн до 655849,42 грн .

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статі 3 Закону України «Про судовий збір».

При перегляді судового рішення апеляційна скарга прокуратури підлягає до повного задоволення, а тому на користь Харківської обласної прокуратури з держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10500 грн., який нею був сплачений до державного бюджету при подачі апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року змінити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 655849 грн 42 коп.

Стягнути з держави на користь Харківської обласної прокуратури сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 10500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.