П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 757/2278/14-ц

Провадження: № 22-ц/824/4157/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.,

секретар Івасенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р. В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

у с т а н о в и в:

У січні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 24.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-003/323/2007, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 86275,00 доларів США з фіксованою процентною ставкою у розмірі 13,99 % річних зі строком повернення до 24.12.2015 року. В забезпечення договору між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-003/323/2007 від 24.12.2007 року, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникали з умов кредитного договору №ML003/323/2007 від 24.12.2007 року. В порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідачі кредит в обсязі, передбаченому кредитним договором, не погасили, і, станом на 08.01.2014 року їх заборгованість становила 69586,81 доларів США, що еквівалентно 556207,37 грн, та пені у розмірі 80465,69 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором позики у розмірі 69 586,81 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 08.01.2014 року становить 556 207,69 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пеню у розмірі 80 465,69 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рівних частках витрати на оплату судового збору у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року заяву адвоката Шаповалова А.М. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року, адвокат Шаповалов А.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване судове рішення ухвалене судом за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідачів про розгляд справи. Дана обставина не дозволила відповідачам реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 ЦПК України. Також відмітив, що вказані позивачем розрахунки кредитної заборгованості відповідач вважає завищеними та такими що не відповідають дійсності, оскільки позивач на момент звернення до суду з позовом приховав факт сплати ОСОБА_1 грошових коштів по кредитному договору в розмірі 175 655,58 грн. До заяви про перегляд оскаржуваного судового рішення було долучено копії квитанцій про здійснення ОСОБА_1 валютних операцій щодо погашення кредиту в розмірі 175 655,58 грн. Проте даний факт не був врахований судом першої інстанції. Окрім того, відмітив, що позивач не надав суд первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, а тому відсутні підстави вважати, що заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості та пені є обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Череда Т.М. в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що відповідач ОСОБА_1 не надала до суду жодного доказу, який мав би істотне значення для правильного вирішення справи. Вказала, що аргументи відповідача фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, оскільки скаржник невірно трактує норми закону та перекручує дійсні обставини справи, зазначає обставини, які не мають правового значення для вирішення цієї справи. Також вказала, що у разі, якщо судове рішення направлено судом за належною адресою і повернуте поштою за закінченням строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Таким чином, факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, а є суб`єктивною поведінкою сторони. Окрім того, зазначила, що відповідач подала апеляційну скаргу на рішення після часткового примусового виконання оскаржуваного рішення та проведених електронних торгів, кошти від реалізації яких були направлені на погашення заборгованості за оскаржуваним судовим рішенням. Вказала, що відповідачем було долучено до заяви про перегляд заочного рішення три квитанції, які не мають жодного відношення до погашення кредитної заборгованості.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Святошинським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, серія НОМЕР_1 від 15 листопада 2019 року (а.с. 194).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року допущено до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 .

В судовому засіданні адвокат Шаповалов А.М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скрагу та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, направивши 15 грудня 2022 року на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи бувповідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 та представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 24.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №ML003/323/2007, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 86 275 доларів США з фіксованою процентною ставкою у розмірі 13,99 % річних зі строком повернення до 24.1.2015 року.

Згідно п. 4.1.1 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум (т. 1 а.с. 6-14).

В забезпечення виконання кредитного договору, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-003/323/2007 від 24.12.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору №ML003/323/2007 від 24.12.2007 року (т. 1 а.с. 15-16).

В порушення прийнятих на себе зобов`язань, відповідачі кредит в обсязі, передбаченому кредитним договором не погасили і станом на 08.01.2014 року заборгованість відповідачів становить 69 586,81 долар США, що еквівалентно 556 207,37 грн., та пеня у розмірі 80 465,69 грн (т. 1 а.с.17-18).

11.04.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 24.12.2007 року №ML-003/323/2007 у розмірі 69 586,81 доларів США, а також 1 % пені від суми несвоєчасного виконання зобов`язання (т. 1 а.с. 19-24).

Вказані вимоги залишені відповідачами без виконання.

Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено передбачений договором порядок погашення заборгованості, тому позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог, а саме у розмірі 69586,81 доларів США, що еквівалентно 556207,37 грн., та пені у розмірі 80465,69 грн.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції, колегія ураховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України 2004 року ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з`явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року.

За змістом статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Як убачається із матеріалів справи відомості щодо належного повідомлення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи в матеріалах справи відсутні.

Направлені судом відповідачам судові повістки-повідомлення про час та місце проведення судових засідань повернуті на адресу суду із зазначенням: «за закінченням терміну зберігання».

Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду, і не є доказом належного інформування відповідачів про час і місце розгляду справи.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 02 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» від 08 квітня 2010 року наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, суд першої інстанції порушив право відповідачів знати про час і місце розгляду її справи (частина друга статті 6 ЦПК України 2004 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи в суді є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції (п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Перевіряючи висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 754/882/15-ц.

Як убачається з розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 , наданого позивачем, заборгованість по кредитному договору станом на 08.01.2014 року складає 69 586,81 доларів США грн та 80 465,69 грн пені ( т. 1 а.с. 23)

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №ML-003/323/2007 від 24.12.2007 року у розмірі 69 586,81 доларів США та пеня у розмірі 80 465,69 грн.

Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, скаржник посилався на неправильність проведених кредитором розрахунків кредитної заборгованості, оскільки такі не містять відомостей щодо сплати ОСОБА_1 грошових коштів по кредитному договору в розмірі 175 655,58 грн. На підтвердження такої сплати ОСОБА_1 долучила до заяви про перегляд заочного рішення копії квитанції за період з 24.12.2007 року по 11.03.2013 року (т. 1 а.с 110-126).

Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів ураховує, що згідно п. 1.5 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Нараховані в порядку, передбаченому цим договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в графіку платежів.

При надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов`язань банк направляє такі кошти на погашення боргових зобов`язань у наступній черговості, крім випадків, передбачених цим договором: 1) прострочені проценти за користування кредитом (якщо прострочка матиме місце); 2) проценти, нараховані на прострочену до повернення суму кредиту (якщо прострочка матиме місце); 3) прострочена до повернення сума кредиту (якщо прострочка матиме місце); 4) пеня за несплату в строк процентів (якщо прострочка матиме місце); 5) пеня за неповернення в строк суми кредиту (якщо неповернення матиме місце); 6) строкові проценти за користування кредитом; 7) штраф за нецільове використання кредиту; 8) сума основного боргу за кредитом.

Зважаючи на погоджені сторонами умови сплати кредиту, відсутні підстави вважати, що сплачені ОСОБА_1 кошти були списані банком лише як погашення тіла кредиту, оскільки таке погашення відбувається в останню чергу. При цьому, частина наданих ОСОБА_1 квитанцій про сплату коштів стосується сплати комісії за кредитне обслуговування, страхових внесків та судових витрат за кредитним договором, а тому не можуть бути належними доказами на підтвердження факту погашення кредитної заборгованості.

Окрім того, слід відмітити, що ОСОБА_1 було отримано кредит у розмірі 86 275 доларів США, позивачем заявлено до стягнення заборгованість за кредитом у розмірі у розмірі 69 586,81 доларів США та 80 465,69 грн. Отже, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 , сплативши на рахунок банку 175 655,58 грн, виконала свої зобов`язання за кредитним договором №ML-003/323/2007 у повному обсязі.

Також, доводи апеляційної скарги стосуються відсутності первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення.

Перевіряючи такі доводи, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У зв`язку з цим, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Застосування норм права, оцінка доказів є саме прерогативою суду. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому, суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на те, що у справах даної категорії до предмета доказування включаються, серед іншого, обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості (т. 1 а.с. 17-18).

Наданий ТОВ «ОТП Фактринг Україна» розрахунок заборгованості за кредитним договором №ML-003/323/2007 є чітким, повним та розгорнутим по відповідних категоріях. Даних на спростування вказаного розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.

Окрім того, слід відмітити, що факт отримання кредиту визнається самою ОСОБА_1 та підтверджується її діями щодо часткового повернення кредитних коштів, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають.

В будь-якому випадку, доказів повернення кредитних коштів у повному обсязі відповідачами суду надано не було.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову апеляційна скарга не містить.

Що стосується солідарного обов`язку боржника та поручителя, колегія суддів відмічає наступне.

Як зазначено вище, за положеннями статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення такого зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст. 1219 ЦК України зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України, якою передбачено, що Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 1281 ЦК України визначені строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, а також наслідки не пред`явлення такої вимоги у строки, а саме: кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги; кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У зв`язку зі смертю поручителя по кредитному договору ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців боржника.

Згідно спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_2 , його спадщину прийняв його брат ОСОБА_3 ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 , спадщину після смерті чоловіка не прийняла (т. 2 а.с. 44-150).

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 на користь позивача вказаної вище заборгованості за кредитним договором, але лише в межах вартості успадкованого майна.

По суті позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором, однак, розглянувши справу за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідачів допустив істотне порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухваленого районним судом рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про скасування заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року з ухвалення у справі нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-003/323/2007 у розмірі 69 586,81 доларів США та пені у розмірі 80 465,69 грн та про солідарне з ОСОБА_1 стягнення з правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вказаної заборгованості в межах вартості успадкованого майна, а відтак апеляційна скарга адвоката Шаповалова А. М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28-Д) заборгованість за кредитним договором №ML-003/323/2007у розмірі 69 586,81 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) доларів США 81 цент та пеню у розмірі 80 465,69 (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 69 коп.

Солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28-Д) заборгованість за кредитним договором №ML-003/323/2007 у розмірі 69 586,81 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) доларів США 81 цент та пеню у розмірі 80 465,69 (вісімдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 69 коп в межах вартості успадкованого майна.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28-Д) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн в рівних частинах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді І. М. Вербова

В. А. Нежура