Провадження № 22-ц/801/2071/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т.П., повний текст якого складено 04 жовтня 2022 року

у справі № 127/21736/21

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

за участі ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача)

про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в місцевий суд з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, в обґрунтування якого посилався на те, що він є власником автомобіля марки «ЗИЛ 131А», д.н.з. НОМЕР_1 , який він передав ОСОБА_4 в користування. Однак, останній без його відома та дозволу передав цей автомобіль ОСОБА_2 , який в сою чергу на вимогу повернути вказаний транспортний засіб йому, як власнику не реагує, погрожуючи його пошкодити.

У відповідь на його звернення до Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із відповідною заявою, його повідомлено про те, що в ході розгляду його звернення не встановлено ознак будь-якого кримінального правопорушення та запропоновано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. За наведених обставин просить витребувати у відповідача належний йому на праві власності вищевказаний транспортний засіб в належному технічно-справному стані та ключі до замка запалення.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 2 500,00 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

07 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду від 26.09.2022 постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з оцінкою судом першої інстанції доказів по справі, зокрема, вказує на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися матеріали, які підтверджують фактичне знаходження транспортного засобу у володінні відповідача, як підстави для його витребування.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 28 листопада 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Апелянт ОСОБА_1 і його представник - адвокат Верещак В.М. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених в ній, та просили задовольнити скаргу. На думку представника позивача, стороною позивача надані належні і достатні докази того, що автомобіль перебуває у відповідача і має бути повернутий ним.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Сільченко О.В. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Третя особа ОСОБА_3 повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «ЗИЛ 131А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип - загально-вантажний бортовий, номер шасі НОМЕР_3 , загальною масою 11925, категорії «С», зеленого кольору, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Зазначений транспортний засіб ОСОБА_1 передав в користування своєму сину ОСОБА_6 , який в свою чергу передав цей автомобіль ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується матеріалами, зібраними Відділом поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за зверненням ОСОБА_1 , та не оспорюється позивачем.

На наявних в матеріалах справи фотознімках, датованих 8.11.2021, дійсно відображено розміщення автомобіля, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на певній виробничій території.

За твердженням позивача відповідна територія знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, Відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявами про вчинення кримінального правопорушення по факту незаконного заволодіння його транспортним засобом марки «ЗИЛ 131 А», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Дані заяви (звернення) реєструвались в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Літинського ВП та були розглянуті в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» (листи Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 06 серпня 2019 року № 4930, від 11 вересня 2018 року № 6536, від 13 вересня 2018 року № 6592/220/01-2018 та № 6593/220/01-2018, від 24 жовтня 2019 року № 6673/220/01-2019, від 29 жовтня 2018 року № 7741, лист ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 16 серпня 2021 року № 7602/202-2021, рапорт оперуповноваженого СКП Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Дмитренка, інформація про реєстрацію повідомлення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке 17 серпня 2018 року надійшли поштою з УСБ у Вінницькій області (ЄО № 2910), інформація Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області про реєстрацію повідомлення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке 21 серпня 2018 року надійшло з Калинівської місцевої прокуратури ( ЄО № 2968), інформація Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області про реєстрацію повідомлення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке 23 жовтня 2019 року надійшло поштою (ЄО № 3469), протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 серпня 2018 року, заява ОСОБА_1 до Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області від 23 жовтня 2019 року, інформація Літинського ВП КВП ГУНП у Вінницькій області про реєстрацію повідомлення ОСОБА_1 (ЄО №3480 від 28 вересня 2018 року по фату самоправного перегону ОСОБА_3 спірного автомобіля до смт. Літин), протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 вересня 2018 року.

Як слідує з довідки від 11 вересня 2018 року, складеної оперуповноваженим СКП Літинського ВП Калинівському ВП ГУНП у Вінницькій області Дмитренком М. за результатами перевірки заяви ОСОБА_1 , в ході виїзду слідчо-оперативної групи було встановлено, що транспортний засіб марки «ЗИЛ 131 А», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться за адресою: смт. Літин, вул. Хмельницького, 97, на території ФОП « ОСОБА_7 », куди попередньо його пригнав та поставив на зберігання ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_2 , але про дану дію не повідомив ОСОБА_6 , який надав цей автомобіль ОСОБА_3 на підставі усної домовленості. ОСОБА_3 був зареєстрований як ФОП та надавав послуги з транспортного перевезення цим автомобілем та мав договір із ДП «Хмільницьке лісове господарство». Спірний автомобіль належить ОСОБА_1 , який попередньо на підставі усної домовленості надав у користування своєму синові ОСОБА_6 , який на той час працював лісничим Літинського лісництва та використовував цей транспортний засіб для перевезення деревини. В 2016 році вказаний автомобіль був переданий у користування ФОП ОСОБА_3 , однак через деякий час ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 про необхідність припинити діяльність, так як останній надалі не буде здійснювати перевезення деревини. Вказаний транспортний засіб ОСОБА_6 залишив ОСОБА_3 , який використовував його у власних цілях та зберігав його у себе вдома. Через певний проміжок часу ОСОБА_3 , попередньо не повідомивши ОСОБА_6 , перегнав автомобіль на територію ФОП « ОСОБА_7 » для зберігання, обґрунтовуючи це відсутністю місця на території його домогосподарства (а.с. 39).

Як слідує з довідки ДОП Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Бельдія А. І. від 29 жовтня 2018 року, за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_8 по факту самоуправних дій ОСОБА_3 , було опитано ОСОБА_1 , який повідомив, що має у власності спірний транспортний засіб, який надав своєму синові, а останній передав відповідно до договору оренди ОСОБА_3 для здійснення перевезення лісоматеріалів «ДП Хмільник лісгосп». Однак надалі відмовився його повертати та самоуправно перегнав його в смт Літин на територію приватного підприємства. Також було допитано ОСОБА_6 , який повідомив, що дійсно його знайомий ОСОБА_3 зареєструвався приватним підприємцем і надавав транспортні послуги на вантажному автомобілі, який належить його батькові, із перевезення лісоматеріалів «ДП Хмільник лісгосп» та зобов`язувався сплачувати всі податки від отриманого прибутку. У січні 2018 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 про необхідність закриття діяльності як приватного підприємця, так як роботи в ДП» Хмільник лісгосп» не буде. Допитаний ОСОБА_3 повідомив, що його знайомий ОСОБА_6 запропонував йому роботу на спірному вантажному автомобілі - перевезення лісоматеріалів в ДП «Хмільник лісгосп» для цього йому необхідного було зареєструватись приватним підприємцем, що він і зробив, а податок від отриманого доходу по усній домовленості мав сплачувати ОСОБА_6 . Однак, при закритті ФОП, йому стало відомо про наявність заборгованості по сплаті податку. З цього приводу ОСОБА_3 телефонував ОСОБА_6 , однак останній не брав слухавки. ОСОБА_3 сплатив заборгованість перед ДФС, а надалі частину коштів, яку він сплатив йому повернув ОСОБА_6 . Виконавши умови домовленості, які були між ними, ОСОБА_3 перегнав даний автомобіль на територію приватного підприємства, де він стоїть та використовується (а.с. 50).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 листопада 2021 року № 283804688 щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що виробничі будівлі літ. «А», загальною площею 2040,0 кв. м., трансформаторна підстанція літ. «Б», загальною площею 31,5 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_9 (а.с. 56-57).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про його недоведеність, зокрема, позивачем не доведено перебування належного йому транспортного засобу у фактичному незаконному володінні відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (частина третя пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 522/1853/17 зроблено висновок, що "передбачений статтею 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач)".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц вказано, що "аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник".

Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази знаходження (перебування) в натурі належного позивачеві автомобіля «ЗИЛ 131А», д.н.з. НОМЕР_1 у відповідача ОСОБА_2 .

Наявні в матеріалах справи фотознімки із зображенням нежитлових (виробничих) приміщень, на які містяться посилання і в апеляційній скарзі, жодним чином не підтверджують факту перебування транспортного засобу «ЗИЛ 131А» саме у незаконному володінні відповідача ОСОБА_2 ..

Стверджуючи про те, що вказаний автомобіль знаходиться на території цих нежитлових (виробничих) приміщень, які належать ОСОБА_9 (ймовірно, братові відповідача), а не відповідачеві і використовуються відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, позивач не надав доказів про те, що відповідач взагалі здійснює будь-яку підприємницьку діяльність, а тим паче на цій території.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на рухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 листопада 2021 року № 283804688, нерухоме майна за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_9 , а не відповідачу.

В довідці за результатами перевірок, проведених відділенням поліції за скаргами і заявами позивача, вказується, що автомобіль перебуває на території і використовується ФОП « ОСОБА_7 ». Зі слів ОСОБА_3 він доправив автомобіль на територію підприємства «зі згоди ОСОБА_2 ».

По справі відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_2 є власником зазначеного підприємства, чи здійснює ефективний контроль над його територією, а відтак що саме він фактично утримує спірний автомобіль і протиправно не повертає його позивачеві.

Право власності позивача дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача.

А тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вважає їх необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями позивача.

Отже вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

В.В. Сопрун