Справа № 401/1286/22 ;
Провадження № 2/401/1306/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.

секретар Горбатюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський тербомеханічний завод» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

17 червня 2022 року до Світловодського міськрайонного суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 , згідно якої просить стягнути з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» заборгованість по заробітній платі в сумі 17907, 85 грн. та вихідну допопмогу при звільненні виходячи із розміру тримісячного середнього заробітку, що становить 29861, 77 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач 05.01.2022 була прийнята на роботу в технічний відділ ЕЗЧ ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» інженером-технологом. За період роботи з 05.01.2022 по 28.02.2022 заробітна плата позивачу була виплачена лише 17.01.2022 в розмірі 2000, 0 грн., решта заробітної плати на час звернення із даною позовною заявою не виплачена. У зв`язку з чим, 28.02.2022 позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпПУ в зв`язку з невиконання власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору. 28.02.2022 позивач була звільнена згідно ч.3 ст. 38 КЗпПУ відповідно до наказу №ПТМ00000038 від 28.02.2022 про дострокове припинення трудового договору. У день звільнення позивача заборгованість по заробутній платі виплачена не була, як і не виплачена вихідна допомога в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, як те передбачено ст. 44 КЗпПУ. При цьому, на заяві позивача про звільнення міститься резолюція директора заводу Кирика Г.В.: «Виплатити після скасування воєнного стану». Зазначає, що заборгованість по заробітній платі виникла ще в довоєнний період, а воєнний стан не є підставою для невиплати заробітної плати. На даний час підтприємство відповідача працює і порушення строків виплати заробітної плати не пов`язане з веденням бойових дій. У звязку з чим, просить задовольнити позовні вимоги. (а.с.1-6)

Ухвалою суду від 20 червня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський тербомеханічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні.

Ухвалою суду від 20 червня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

14 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод». Згідно відзиву представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилається на те, що позивачу за січень 2022 року нараховано відповідачем заробутну плату в сумі 12092, 41 грн, з яких податків і зборів утримано 2543, 02 грн., за лютий 2022 року нараховано 7815, 44 грн., з яких: 1305, 44 грн. компенсація невикористаної відпустки тривалістю 4 дні, податків та зборів утримано 1851, 01 грн. Таким чином позивачу сумарно нараховано за січень лютий 2022 року 19907, 85 грн. Станом на 01.07.2022 зобов`язання відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати виконані у повному обсязі. Виходчи із розміру середньоденної заробітної плати, яка складає 547, 12 грн., вихідна допомога при звільненні позивача у разі задоволення позовних вимог повинна становити 27903, 12 грн. Зазначає, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносини в умовах воєнного стану», на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідльності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підтприємства. Торгово-промислова палата України Листом від 28.02.2022 № 2024.02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агрусію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022. У зв`язку з чим, є підстави для звільнення відповідача від відповідальсноті за цим зобов`язанням. Враховуючи відсутність заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, зазначає, що відповідачем понесено витрати на професуйну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., на підтвердження яких докази будуть подані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України. (а.с.57-61)

14 вересня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача. Згідно якої представник позивача зазначає, що позивачу у період з 20.06.2022 по 30.06.2022 виплачено кошти на загальну суму 12071, 68 грн. із призначенням платежу «Заробітна плата». У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі просить залишти без розгляду. Зазначає, що погоджується із розрахунком відповідача щодо суми заборгованості з виплати вихідної допомоги, яка становить 27903, 12 грн. При цьому, зауважує, що не погоджується із посиланнями відповідача, що заборгованість з виплати належних позивачу сум сталася внаслідок ведення бойових дій та дій непереборної сили, що на підставі ч.3 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносини в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням. Посилається на те, що заборгованість з виплати заробітної плати позивача утворилася ще до введення воєнного стану. Всі суми, належні до сплати працівникові, в тому числі вихідна допомога, мають бути виплачені у день його звільнення. Вважає, що порушення строків виплати не виникло в результаті бойових дій, оскільки на території м.Полтава бойові дії не велися. Крім того, згідно відомостей з сайту пошуку роботи «robota.ua», станом на 29.08.2022 ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» здійснює пошук робітників і має 24 вакансії, що свідчить про активну роботу підприємства, а сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, на який посилається представник відповідача, не є беззаперечним доказом про існування таких обставин. (а.с. 110-112)

30 серпня 2022 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні з вирахуванням обов`язкових платежів в сумі 71125, 60 грн. за період з 01.03.2022 по 31.08.2022 та судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 992, 40 грн. Підставами збільшення позовних вимог зазначає ст.ст. 47, 117 КЗпП України. (а.с. 116-118)

Ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі залишено без розгляду, прийнято заяву про збільшення позовних, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 30 листопада 2022 року.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги просить задовольнити. (а.с. 136)

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. (а.с. 146, 147)

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» з 05 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року. (а.с.10, 11-12)

Наказом відповідача № птм00000036 від 28 лютого 2022 року позивача звільнено з посади інженера-технолога Технічного відділу ЕЗЧ ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП за власним бажанням, з яким позивач ознайомлена в той же день. (а.с. 13)

Згідно п.3.5 Колективного договору на 2020-2022 р.р. між адміністрацією та профспілковим комітетом ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», зареєстрованого 27 травня 2020 року, при розірванні трудового договору з підстав порушення Адміністрацією Підприємства законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку працівника. (а.с. 62-73)

З довідки про середній заробіток ОСОБА_1 вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 547, 12 грн., середньомісячна заробітна плата 9301, 04 грн. (а.с. 102)

Відповідно до довідки щодо заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_1 , станом на березень 2022 року підприємство мало зобов`язання перед звільненим працівником в сумі 12071, 68 грн., яка сплачена у червні 2022 року. (а.с.103)

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». (а.с.124)

Мотиви суду та застосовані норми права.

За правилами ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно вимог ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 N 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.96, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 N 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносини» текст статті 117 викладено в такій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Частиною 3 ст. 10 Закону України " Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог посилається лише на існування правового режиму воєнного стану в Україні та форс-мажорних обставин, а саме військової агресії РФ проти України.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження, що саме ці обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з працівником -позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач звільнена за власним бажанням на підтаві ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з чим на підставі ст. 44 КЗпП України має право на виплату вихідної допомоги в розмірі тримісячного заробітку. Разом з тим, в день звільнення позивача відповідач не провів виплату всіх належних сум позивачу. Враховуючи відсутність будь-яких доказів на підтвердження обставин, зазначених відповідачем, що порушення строків виплати всіх сум при звільненні позивача мало місце внаслідок ведення бойових дій або інших обставини непереборної сили, суд вважає слушними доводи представника позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також розміру вихідної допомоги, позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року.

Таким чином, суд приходить висновку, що позивачу не виплачено вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 27903, 12 грн. (9301, 04 грн. х3 місяці), яка підлягає стягненню у примусовому порядку.

У зв`язку із невиплатою позивачу належної при звільненні вихідної допомоги, відповідно до 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців, тобто за період з 01.03.2022 по 31.08.2022, що становить 130 днів, що складає суму 71125, 60 грн. (547, 12 грн. х 130 днів).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Також, 992, 40 грн. судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави (за позовну вимогу про стягнення вихідної допомоги, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 38, 44, 115, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський тербомеханічний завод» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 27903 (двадцять сім тисяч дев`ятсот три) гривень 12 коп. без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 71125 (сімдесят одна тисяча сто двадцять п`ять) гривень 60 коп. без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Світловодським МРВУМВС України в Кіровоградській області 13.08.2005, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Полтавський турбомеханічний завод», , адреса: 36029, м.Полтава, вул.. Зинківська, 6.

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області Ю.І. Макарова

"30" листопада 2022 р.