Справа № 521/5586/21
Провадження № 2/521/553/22
22 вересня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Філімончук М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про припинення права користування житлом,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про припинення права користування житлом.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
Позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вказала позивач, у вказаній квартирі зареєстровані три особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 , вказує, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її онуком, в квартирі був зареєстрований з 02.11.2007 року.
Позивач вказує, що починаючи з 2011 року відповідач у квартирі не проживає, з того часу повідомив позивачу, що планує виїхати за кордон та будувати там своє життя.
Крім того, позивач вказала, що відповідач не проживає в належній їй квартирі вже тривалий час більше 10 років, але позивач змушена сплачувати комунальні платежі, оскільки відповідач лишається зареєстрованим в квартирі.
На думку позивача, відповідач втратив право користування квартирою, оскільки жодної із поважних причин відсутності у місці проживання, визначеної ст. 71 ЖК УРСР, як члена сім`ї, він не має. Домовленості щодо умов проживання між сторонами, також, відсутні.
Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 87).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином (а. с. 37, 56, 67, 70, 76).
Проте, до суду відповідач не з`являвся, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи, а також відзиву на позов від нього не надійшло.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру, від 20.12.1996 року, № 1405, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 41).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача та приходиться ОСОБА_1 онуком, що не позивачем не оспорюється.
У відповідності до Довідки № 03, від 10.03.2021 року, виданої головою ЖБК «Приморський-6», ОСОБА_2 , 1991 року фактично не проживає по місцю прописки (а. с. 44).
Згідно до акту про непроживання, від 16.04.2021 року, засвідченого головою ЖБК «Приморський-6», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є онуком ОСОБА_1 , з 2011 року не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 45).
Усі витрати по утриманню квартири, комунальні платежі позивач сплачує самостійно, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а. с. 47 54).
З огляду на те, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, несе зайві витрати по утриманню приміщення.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 згаданого кодексу визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Як вже було згадано судом, відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З матеріалів справи не вбачається жодної із поважних причин відсутності відповідача у місці проживання, визначеної ст. 71 ЖК УРСР. Домовленості щодо умов проживання між сторонами, також, відсутні.
На спростування зазначеного матеріали справи доказів не містять.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Такого висновку, зокрема, дійшов Верховний Суд України у своїй постанові, від 30.06.2015 року (справа № 21-1438а15).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідач не являється власником квартири, яка належить на праві приватної власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем спірною квартирою, відповідач не проживає в житловому приміщені більше одного року без поважних на те причин, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 81, 141, 223, 264, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про припинення права користування житлом, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук