Справа № 298/577/22
Номер провадження 2/298/209/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

21 червня 2022 року смт. Великий Березний

Суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області Зизич В.В., розглянувши матеріали позовної заяви позивача ОСОБА_1 до відповідача Ужанського НПП про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Ужанського НПП про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить:

- визнати наказ №58-к від 26 листопада 2021 року Ужанського національного природного парку незаконним;

- поновити на роботі ОСОБА_1 ;

- стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

На виконання вказаної вище ухвали до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , в якій останній порушує питання про визнання незаконним і скасування наказу №58-к від 26 листопада 2021 року "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ", стягнення заробітної плати і поновлення на роботі ОСОБА_1 .

В той же час зі змісту зазначеної уточненої позовної заяви суддею установлено, що не всі недоліки, на необхідності усунення яких вказувалось в ухвалі від 18 травня 2022 року були усунуті позивачем, зокрема, у порушення вимог п.п. 3, 6, 7, 8, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України уточнена позовна заява не містить відомостей щодо:

- зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Згідно п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, однак позивач не зазначив ціну позову, при тому, що вимога про стягнення заробітної плати підлягає грошовій оцінці;

- вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Про необхідність усунення вказаних недоліків було чітко зазначено в ухвалі суду від 18 травня 2022 року, однак позивачем такі не усунуті та повторно допущені у поданій уточненій позовній заяві.

Крім того, ознайомившись із уточненою позовною заявою, вважаю за необхідне зазначити наступне.

У змісті уточненої позовної заяви вказується на те, що позовна заява подана у встановлений строк та одночасно наводиться клопотання про поновлення строку на оскарження наказу про звільнення.

В ухвалі суду від 18 травня 2022 року наголошувалось на необхідності подання позивачем оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення або ж належним чином засвідчену читабельну копію такого для встановлення обставин, на які позивач вказує в обгрунтування клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду, однак вказані документи суду не надано.

Суддя повторно звертає увагу, що ксерокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яка долучена до первинного позову, через погану якість копіювання є частково нечитабельною, що унеможливлює дослідження такої, розуміння змісту вказаного документа, відтак встановлення обставин, на які покликається позивач у підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку на звернення до суду.

В той же час, суддею зауважується, що з відомостей про відстеження поштового відправлення на офіційному сайті https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html поштового оператора Укрпошта за номером відправлення 637, зазначеним на поштовому конверті, що долучений до матеріалів справи і за твердженням позивача у якому містився оскаржуваний наказ, де одержувачем значиться ОСОБА_1 , а відправником Ужанський НПП, відправлення з вказаним номером вручено адресату особисто 3 грудня 2021 року, а на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зазначена дата 10 квітня 2022 року, однак через погану якість копіювання даного документа неможливо встановити відомості, яке саме поштове відправлення вручено цієї дати одержувачу.

За таких обставин, позивачу слід надати оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення або ж належним чином засвідчену читабельну копію такого.

Крім того, в уточненій позовній заяві позивач посилається на спеціальну книгу (журнал) для вручення рекомендованих листів, в якому міститься відмітка про отримання ним саме 10 квітня 2022 року рекомендованого листа, однак доказів щодо цього не надає.

В порядку вимог ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Докази, які долучені до матеріалів справи, не засвідчені у встановленому законом порядку згідно вимог ст. 95 ЦПК України.

Згідно вимог ст.95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Аналогічний порядок засвідчення копій документів встановлений пп. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом ДСТУ від 7 квітня 2003 року №55). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Вказані вимоги закону позивачем не виконані, на поданих суду копіях письмових доказів відсутні відмітки про засвідчення копій документів, що повинні складатися зі слів «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, відсутність на копії належної відмітки про її засвідчення дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Згідно ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порядку вимог ч.4 ст.175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Зазначених вимог процесуального закону позивачем також не дотримано.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі №728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 погодилася з попередніми правовими позиціями Верховного суду України, що вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належать до вимог, за пред`явлення яких до роботодавця працівники-позивачі звільняються від сплати судового збору.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 761/943/18.

У своїй постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 182/729/17 Верховний Суд висловив думку про те, що згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Із положень приписів ст. ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст. 1,2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №12-301гс18 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

У змісті прохальної частини уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути заробітну плату, при цьому, заробітна плата, яку просить стягнути позивач, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, за позовну вимогу про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу має справлятися судовий збір в розмірі, встановленому Законом.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 гривня.

Таким чином, за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід сплатити судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Судовий збір має бути сплачений з дотриманням таких реквізитів: рахунок №UA0007393, отримувач коштів ГУК у Зак.обл./Великобер.тг/22030101, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету - 22030101.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно положень ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, а норми ст.83 ЦПК України покладають на позивача обов`язок подати докази разом з позовною заявою.

Вищевказані недоліки позбавляють суд можливості відкрити провадження за цією справою та призначити її до судового розгляду.

Звертається увага позивача і на те, що якісна підготовка справи до розгляду, спрямована в першу чергу на захист інтересів самих учасників справи.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху враховується, практика Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справі De Geouffre de la Pradelle проти Франції , №12964/87, § 28, від 16 грудня 1992 pоку) де зазначено, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на вказані обстави, суддя вважає за необхідне продовжити позивачеві строк для усунення недоліків, які в тому числі були виявлені при зазначені позивачем нових обставин на обґрунтування заявлених вимог, що не суперечитиме вимогам ст.ст. 127, 185 ЦПК України.

Визначені вище недоліки мають бути усунуті у п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали.

Керуючись ст.ст. 127, 185 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що становить 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про продовження строку для усунення недоліків.

У випадку не усунення недоліків у визначений судом термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Зизич В.В.