Справа № 2-886/10
Провадження № 4-с/191/4/22
У Х В А Л А

іменем України

08 липня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Омельченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове скаргу ОСОБА_1 , зацікавлена особа (стягувач): Акціонерне товариство «ОТП Банк», зацікавлена особа: начальник Синельниківського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борсук Б.О. про визнання бездіяльності начальника Синельниківського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борсук Б.О. та скасування арештів з майна боржника, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою про визнання бездіяльності начальника Синельниківського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борсук Б.О. та скасування арештів з майна боржника, обґрунтовуючи її тим, що в2010 році в Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області розглядалась справа № 2-886/10 за позовом АТ «ОТП Банк» до неї ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредиту.

17.11.2010 року було видано виконавчий лист № 2-1009, який в подальшому банком було пред`явлено на виконання до Синельниківського ВДВС декілька разів.

В період 2010-2017р. в провадженні Синельниківського ВДВС перебували наступні виконавчі провадження на підставі виконавчого листа № 2-1009 від 17.11.2010 року: ВП № 26437035 закінчене 24.11.2011р.; ВП № 33017143 закінчене 25.12.2012 р; ВП № 36901697 закінчене 25.11. 2013 р.; ВП № 48742403 закінчене 29.06.2017р.

24.11.2011р. виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (чинного на час прийняття постанови) в зв`язку з не здійсненням стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

25.12.2012р. виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04 1999 № 606-ХІV (чинного на час прийняття постанови) в зв`язку з не здійсненням стягувачем авансування витрат па організацію та проведення виконавчих дій.

25.11.2013р. виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04. 1999 № 606-ХІV (чинного на час прийняття постанов в зв`язку з відсутністю майна боржника.

29.06.2017р. виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404- VІІІ(чинного на час прийняті постанови) в зв`язку з відсутністю майна боржника

Згідно з інформаційної довідки від 07.07.2021р. у виконавчому проваджені № 36901697 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_1 .

На заяву боржниці ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) отримано відповідь від 16.05 2022р. за підписом начальника Борсука Б. О., який повідомив, що не може скасувати арешти накладені у закритих виконавчих провадженнях по справі АТ «ОТП Банк» до неї зазначивши, що такі арешти можуть бути знятті за рішенням суду відповідно до п. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», фактично відмовивши їй у скасуванні зазначених арештів.

Боржниця, посилаючись на норми ЗУ «Про виконавче провадження», зазначила, що державний виконавець, при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження, повинен був зняти усі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще в 2013 році під час повернення виконавчого документу стягувачеві. Однак, таких дій всупереч нормам закону не було вчинено, ані в 2013 році, ані у 2022 році під час звернення скаржника до органу державної виконавчої служби з заявою про зняття арешту.

Така бездіяльність з боку органу державної виконавчої служби є неправомірною, у зв`язку з чим зазначений арешт підлягає скасуванню.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.03.2022р. було скасовано ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.08 2018р. у цивільній справі № 2-886/10, та відмолено в задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до

виконання та видачу дублікатів виконавчих листів на підставі рішення Синельниківського

міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2010р. за позовом ПАТ «ОТП

Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, банк втратив можливість для повторного звернення з виконавчим документом

до виконання в зв`язку з чим відсутні правові підстави такого виду забезпечення як арешт

у виконавчому провадженні № 36001697.

Вище викладене свідчить про протиправну бездіяльність начальника Синельниківського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борсука Б.О., щодо відмови в знятті арешту з майна боржника в рамках виконавчого провадження № 36901697.

В зв`язку з викладеними вище обставинами просить суд, визнати протиправною бездіяльність начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) Борсука Богдана Олеговича, щодо відмови в знятті арешту з майна боржника в рамках виконавчого провадження №36901697.

Зобов`язати Синельниківський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) скасувати арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_2 ) накладений постановою про арешт майна боржника від 18.03.2013р. у виконавчому проваджені № 36901697.

У судовому засіданні божник ОСОБА_1 скаргу підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним обставинам зазначених у даній скарзі, просила задовольнити вимоги у повному обсязі, пояснила, що борг за рішенням суду нею не сплачений, однак вона має намір зі стягувачем укласти договір реструктуризації.

Начальник Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) Борсук Б.О. у судовому засіданні, щодо даної скарги заперечував, зазначив, що дії держаної виконавчої служби у виконавчому провадженні відносно ОСОБА_1 в період з 2013 по 2022 роки, були вчиненні відповідно до чинного законодавства, які діяли на той період часу. Посилання боржниці на бездіяльність державного виконавця в частині не прийняття постанови про скасування арешту у виконавчому провадженні № 36901697, в зв`язку з винесенням державним виконавцем постанови від 25.11.2013 року про повернення виконавчого листа № 2-1009/2010 від 17.11.2010 року стягувачу через відсутність майна на яке можливо звернути стягнення є безпідставним, оскільки нормами п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, що діяли на той час не передбачено скасування арешту майна у випадку повернення виконавчого листа стягувачу. Просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та наданні сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні досліджено та встановлено, що на виконанні у Синельниківському ВДВС перебувало виконавче провадження зареєстроване в АСВП: 36901697 з примусового виконання виконавчого листа від 17.11.2010 року № 2-1009/2010 виданого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» коштів у розмірі 505695 грн.44 коп.

Постановами державного виконавця від 24.11.2011р. та 25.12.2012 р. виконавчий лист № 2-1009/2010 від 17.11.2010 року було повернуто стягувачеві за п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в зв`язку з не здійсненням стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій.

25.11.2013р. виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04. 1999 № 606-ХІV в зв`язку з відсутністю майна боржника.

Згідно з інформаційної довідки від 07.07.2021р. у виконавчому проваджені № 36901697 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_1 , згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 13.03.2013 року.

Відповідно до повідомлення начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) Борсука Б.О. - скасувати арешти накладені у виконавчих провадженнях по справі АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 не можливо, оскільки такі арешти можуть бути знятті за рішенням суду відповідно до п. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

З довідки наданої начальника Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Дніпро) Борсука Б.О. від 08.07.2022 року № 23004 вбачається, що згідно даних АСВП на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження, зареєстроване в АСВП: 36901697 з примусового виконання виконавчий лист від 17.11.2010 № 2- 1009/2010 року виданого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 користь Акціонерне товариство «ОТП Банк» коштів у розмірі 505695,44 грн. за результати якого, 25.11.2013 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стагувачу керуючись п.2 ч. 1 ст.47 України «Про виконавче провадження». Паперові вищевказаного виконавчого провадження надати не має можливості, оскільки паперові матеріали було знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання в архіві згідно пункту 2, розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Відповідно до пункту 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 606-XIV), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 11 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини шостої статті 12 Закону № 606-XIV, боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Норми Закону № 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Вичерпний перелік випадків, у яких державний виконавець (виконавець) вправі чи зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, містився в ч. ч. 2-5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, що діяв до 04.10.2016 року.

Ці переліки не містять такої підстави, як повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяв до 04.10.2016 року.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 № 1401-VІІІ змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55,частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Європейського Суду з прав людини та громадянина та Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Суд зауважує, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, а при зверненні до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця довести порушення своїх прав рішенням, дією або бездіяльністю приватного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі.

Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. За наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.

З матеріалів справи, а саме з постанови державного виконавця від 25.11.2013 року вбачається, що виконавчий лист від 17.11.2010 № 2- 1009/2010 року повернуто стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04. 1999 № 606-ХІV, що діяв на час її винесення, з підстав передбачених ст. 50 вищезазначеного закону, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Оскільки нормами п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04. 1999 № 606-ХІV не було передбачено скасування арешту майна боржника у випадку повернення виконавчого листа стягувачу, то й відсутні підстави для визнання бездіяльності начальника ВДВС та скасування арешту майна боржника. Рішення апеляційного суду від 16.03.2022 року про відмову в задоволенні заяви стягувача АТ «ОТП Банк» про поновлення строку звернення до виконання виконавчого листа, не є підставою для задоволення вимог боржниці ОСОБА_1 , оскільки останньою рішення суду не виконано, борг не сплачено, а тому стягувач АТ «ОТП Банк» не позбавлений права повторного звернення до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання

Керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» №606-ХІV, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог ОСОБА_1 , зацікавлена особа (стягувач): Акціонерне товариство «ОТП Банк», зацікавлена особа: начальник Синельниківського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борсук Б.О. про визнання бездіяльності начальника Синельниківського відділу ДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Борсук Б.О. та скасування арештів з майна боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12.07.2022 року.

Суддя Т. В. Прижигалінська