Провадження № 2/369/3433/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Адвокатське бюро «Справа Луцишина» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що з середини жовтня 2020 року Позивач в якості адвоката від імені Адвокатського бюро «Володимира Лисенка» надавав Відповідачеві послуги з правничої допомоги. З часом Відповідач виявив бажання користуватися юридичними послугами адвоката Луцишина Ю.М. безпосередньо. За результатами переговорів, учасниками правовідносин було прийнято рішення про зупинення дії договору, яким Відповідачеві надавалася правнича допомога Адвокатським бюро «Володимира Лисенка».

Не зупиняючи надання адвокатом Луцишиним Ю.М. адвокатських послуг, оскільки юридичні проекти Відповідача знаходилися в активній стадії розгляду, між Адвокатським бюро «Справа Луцишина» та Відповідачем було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № VА-2150 від 17.12.2020 року (далі Договір). Укладення угоди відбулося шляхом її надіслання на е-mail, що передбачено розділом 8 Договору.

Пунктом 2.2 Додаткової угоди від 17.12.2020 року №1 до Договору, сторонами погоджено, що оплата правничої допомоги за Договором складає 10 тисяч гривень на місяць. Пунктами 4,1 та 4,2 Додаткової угоди від 17.12.2020 року №1 до Договору встановлено, що Відповідач зобов`язаний оплачувати адвокатські послуги не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за тим, в якому надавалися послуги, при цьому, протягом двох робочих днів з моменту підписання угоди, Відповідач сплачує авансовий платіж в розмірі 5 тисяч гривень. Враховуючи зазначене, 30.12.2020 року Відповідачем було здійснено авансовий платіж в розмірі 5 тис. грн.

При цьому слід зазначити, що в період оформлення договірних відносин та здійснення перерахунку коштів - адвокатські послуги продовжувалися надаватися безперервно. Сторонами здійснювався обмін інформацією та документами, адвокатським бюро регулярно здійснювався контроль провадження юридичних проектів Відповідача. Однак в подальшому, окрім сплаченого авансового платежу в розмірі 5 тисяч гривень, жодних інших перерахунків грошових коштів Відповідачем не здійснювалося. Таким чином, станом на липень 2021 року розмір заборгованості Відповідача за Договором склав 65 тисяч гривень.

Згідно п. 5.1 Договору, сторонами встановлено строк його дії до 31.12.2021 року, однак, 19.07.2021 року на підставі п. 5.3.4 Договору, Адвокатським бюро «Справа Луцишина» його дію було достроково розірвано у зв`язку із невиконанням Відповідачем положень договору щодо оплати юридичних послуг.

20.07.2021 року між Адвокатським бюро «Справа Луцишина» та Позивачем укладено Договір відступлення права вимоги, яке виникло у зв`язку із невиконанням Відповідачем умов Договору про надання правової (правничої) допомоги № VА-2150 від 17.12.2020 року, внаслідок чого новим кредитором за вимогою про стягнення заборгованості з Відповідача став Позивач.

Оскільки Відповідач ігнорує звернення щодо погашення заборгованості та ухиляється від вирішення спору в позасудовому порядку, позивач просив суд:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 65 тисяч гривень.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.02.2022 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 листопада 2022 року на 10 год. 15 хв.

В судове засідання 24.11.2022 року позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без участі сторони позивача.

Відповідач в судове засідання 24.11.2022 року не з`явився. Його представник подав до суду заяву в якій позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, а справу розглянути без участі відповідача. Зазначив, що позивач жодних послуг відповідачу не надавав, договір між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Адвокатським бюро «Справа Луцишина» не підписувався та не укладався іншим способом. Правова допомога ОСОБА_1 ОСОБА_3 не надавалася.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач в своєму позові стверджує, що між Адвокатським бюро «Справа Луцишина» та Відповідачем було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №VА-2150 від 17.12.2020 року. При цьому позивач зазначив, що укладення угоди відбулося шляхом її надіслання на е-mail, що передбачено розділом 8 Договору.

Суд, дослідивши надану позивачем копію договору №VА-2150 від 17.12.2020 року, в сукупності з іншими письмовими доказами, наданими позивачем, не знаходить в них підтвердження, що даний договір був укладений відповідачем, в розумінні ст. 207 ЦК України - даний договір не підписаний ОСОБА_3 , в розділі «місцезнаходження і реквізити сторін» під реквізитами відповідача підпис відсутній (а.с. 11); матеріли справи не містять також доказів, що відповідач надсилав даний договір, як укладений, до Адвокатського бюро «Справа Луцишина» по е-mail. Позивачем не надано до суду жодного доказу електронного листування між сторонами справи. Наявна в матеріалах справи квитанція від 30.12.2020 року на суму 5000грн. (а.с.15) не є оплатою послуг (авансом) за договором №VА-2150 від 17.12.2020 року, оскільки одержувачем в квитанції зазначений ОСОБА_1 , а не Адвокатське бюро «Справа Луцишина», в призначенні платежу зазначено: «Поповнення рахунку, ОСОБА_1 ». Поповнення рахунку позивача не є доказом часткового виконання договору №VА-2150 від 17.12.2020 року відповідачем, оскільки оплата за договором мала здійснюватися Адвокатському бюро «Справа Луцишина», а отже не може слугувати доказом його укладення. Крім того, позивач не надав суду детальний перелік послуг, що надавались Адвокатським бюро «Справа Луцишина» відповідачу в період з 17.12.2020 року по 19.07.2021 року, не зазначив кількості годин витрачених на надання правової допомоги, не надав доказів надання таких послуг (акти виконаних робіт, тощо). Таким чином позивачем не доведено факту виникнення у відповідача договірного зобов`язання перед Адвокатським бюро «Справа Луцишина» за договором №VА-2150 від 17.12.2020 року, а отже позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 65000 грн. за договором №VА-2150 від 17.12.2020 року не підлягають задоволенню.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16,207 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Адвокатське бюро «Справа Луцишина» про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дубас Т.В.