Справа № 214/5727/20
2/214/551/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/5727/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у володіння частки земельної ділянки, -

Представники: від позивача адвокат Тімофєєв А.С.,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили суд: виділити ОСОБА_1 у володіння в натурі 1/3 частину земельної ділянки в домоволодінні АДРЕСА_1 , площею 0,0322 га; виділити ОСОБА_3 у володіння в натурі 1/3 частину земельної ділянки в домоволодінні АДРЕСА_1 , площею 0,0322 га, залишивши відповідачу ОСОБА_2 у володінні 1/3 частину земельної ділянки в домоволодінні АДРЕСА_1 , площею 0,0324 га відповідно до кадастрових планів земельних ділянок.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що позивачам та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме кожній по 1/3 частці. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, який також належить їм трьом на праві спільної сумісної власності. Наразі між позивачами та відповідачем ОСОБА_2 , яка є їх матір`ю, виник конфлікт з приводу сумісного користування вказаною земельною ділянкою. У добровільному порядку врегулювати спір ОСОБА_2 не бажає. Оскільки вирішення цього спору можливе виключно в судовому порядку, попередньо позивачі звернулись до землевпорядної організації із заявою про складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Під час складання плану меж земельної ділянки ними було узгоджено межі. Також до технічної документації було складено план меж зон обмежень та сервітутів, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання. За запропонованим техніком-землевпорядником варіантом вони просять виділити земельні ділянки в натурі.

Ухвалою суду 02 жовтня 2020 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання (а.с.38-39).

Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.), постановленою без виходу до нарадчої кімнати (а.с.49, п.12 протоколу с/з), закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року (головуючий суддя Гринь Н.Г.) задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с.59-60).

За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №113 від 28 вересня 2021 року та протоколу матеріали справи передано в провадження судді Ткаченку А.В. (а.с.123, 124).

Відповідно до ч.11 ст.33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених ЦПК України.

Як слідує з ч.2 ст.34 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії судового розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

За даних обставин цивільну справу №214/5727/20 прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. 28 вересня 2021 року з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження з поверненням на стадію підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 20 січня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки земельної ділянки зі спільної часткової власності на підставі п.4 ч.1 ст.206 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивача від позову (а.с.139, 148-149).

20 січня 2022 року судом постановлено окрему ухвалу з її доведенням керівникові Криворізької центральної окружної прокуратури для внесення відомостей до ЄРДР за фактом можливого надання позивачами суду сфальсифікованої технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.151-152).

На виконання ухвали суду Криворізькою центральною окружною прокуратурою 07 лютого 2022 року відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.358 КК України (а.с.156, 157).

Ухвалою суду від 03 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду по суті (а.с.195).

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 16 жовтня 2020 року відповідач через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву (а.с.42-43) з долученням доказів направлення його копії іншим учасникам справи (а.с.44). Свої заперечення проти заявлених вимог мотивувала тим, що надана позивачами технічна документація щодо поділу земельної ділянки, виготовлена на їх замовлення ФОП ОСОБА_4 , не відповідає вимогам закону та складена з допущенням їх грубих порушень, у тому числі ч.1 ст.56 Закону України «Про землеустрій». Так, для початку розроблення технічної документації необхідна заява від усіх власників земельної ділянки, в той час як ОСОБА_2 як співвласник земельної ділянки таку заяву ФОП ОСОБА_4 не надавала. При геодезичних роботах вона не була присутньою, жодного із документів, наявних в технічній документації не підписувала. Про наявність вказаної документації дізналась вже з матеріалів справи. Фактично позивачі самостійно, без проведення експертизи вирішили виділити їй земельну ділянку № НОМЕР_1 згідно з кадастровим планом. Загалом на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими прибудовами. Земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 включають в себе лише землі для садівництва та городництва. До того ж позивачі ставлять вимогу про поділ земельної ділянки без поділу будинку в натурі, в той час як фактично даний поділ є технічно неможливим, адже у випадку виділення земельних ділянок у спосіб, заявлений в позові, виникне колапс: на земельній ділянці № НОМЕР_1 знаходиться житловий будинок, доступ до якого для неї у випадку здійснення виділу земель у заявлений спосіб буде обмеженим, що буде прямим порушенням її права власності. З огляду на вказані обставини доречним є призначення у справі судової експертизи, клопотання про яку на підтвердження заявлених вимог позивачі не заявляють. Саме за умови проведення експертизи можливий реальний поділ як житлового будинку, так і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . У залежності від того, яка частина будинку буде виділена в натурі кожному зі співвласників залежатиме й виділ земельної ділянки в натурі за способами, запропонованими саме судовим експертом.

Відповідь на відзив позивачі та їх представник не подали, додаткового часу для цього не потребували.

Правом на участь в судовому засіданні учасники справи не скористались, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тімофєєв А.С. позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, доцільності у поданні будь-яких клопотань, у тому числі щодо призначення експертиз, не вбачав. Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та просила залишити їх без задоволення.

Враховуючи відмову позивача ОСОБА_3 від підтримання заявлених вимог, що стосувались її прав, та закриття провадження в цій частині, подальший розгляд справи проведено без її участі.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Суд, враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,6 кв.м., яке належить їм на праві спільної часткової власності (по 1/3 частці кожній) на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 19 квітня 2005 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради. Право власності за ними зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що слідує з інформації з Державного реєстру (а.с.12, 13).

Рішенням Криворізької міської ради від 14 жовтня 2009 року №3497, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 передано безоплатно у спільну часткову власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 968 кв.м., із визначенням часток кожного по 1/3 (а.с.6).

Державним актом серії ЯЛ 314102 від 17 листопада 2010 року та додатком до нього серії АА №089286 «Список співвласників земельної ділянки» засвідчено належність ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності (по 1/3 кожній) земельної ділянки площею 0,0968 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки :06:226:002 (а.с.7, 8).

У зв`язку з державною реєстрацією шлюбу ОСОБА_5 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 12 липня 2017 року, а.с.9), а ОСОБА_6 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_9 » (свідоцтво про шлюб від 08 серпня 2014 року, а.с.9-зворот).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на наявність між нею та іншим співвласником ОСОБА_2 неприязних стосунків, пов`язаних із спільним користуванням належною їм на праві спільної часткової власності земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Задля вирішення спору вона звернулась до техніка-землевпорядника ФОП ОСОБА_4 з приводу надання технічної документації із землеустрою щодо виділу земельної ділянки в натурі на місцевості. За запропонованим техніком способом вона просила суд виділити частки земельної ділянки кожному зі співвласників.

Аналізуючи предмет спору, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, шляхом виділу в натурі. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.319 ЦК України).

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судовим розглядом встановлено, що спірне нерухоме майно, відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, є спільною частковою власністю сторін. При цьому специфіка об`єкта спільної часткової власності земельної ділянки й визначає особливості його поділу (виділу). Розташований на земельній ділянці об`єкт нерухомості домоволодіння, хоча й перебуває у спільній частковій власності сторін, однак питання про його поділ (виділ в натурі) не вирішувалося.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Аналогічне положення закріплено в ч.3 ст.88 ЗК України. Позаяк, ч.1 ст.88 ЗК України регламентовано, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні ст.88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Аналогічні приписи також містяться в п.п.21, 22 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №759/15156/16-ц (провадження №61-3301св19) зазначено, що «при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном».

У ході судового розгляду справи встановлено, що співвласники не тільки не здійснювали поділ в натурі домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виділу частки кожного з них в натурі, а й не вчиняли жодних дій щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок, у позасудовому порядку, зокрема, шляхом укладення угоди у встановленому законом порядку. Відсутність виділу в натурі домоволодіння та угоди щодо порядку користування ним ускладнює можливість виділу в натурі земельної ділянки за частками кожного зі співвласників.

З огляду на характер спору обов`язковим для його вирішення є обґрунтування позивачем належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами технічної можливості виділу часток співвласників земельної ділянки в натурі відповідно до їх ідеальних часток з урахуванням порядку користування спірною земельною ділянкою, що склався між співвласниками, цілісності розташованих на ній будівель та забезпечення можливості нормального користування зазначеними господарськими спорудами, здійснення догляду за ними (з огляду на відсутність виділу часток будинку в натурі), забезпечення рівних умов використання будинку та земельної ділянки для усіх співвласників.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, обов`язок їх доказування та подання визначені ст.ст.13,76-82 ЦПК України. Згідно з даними приписами доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом; сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надано технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Технічну документацію складено ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат №014092 інженера-землевпорядника від 10 грудня 2018 року).

З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) слідує, що виконання технічного завдання з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено начебто на замовлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (за їх заявою) інженером-землевпорядником ОСОБА_4 . Однак, така заява в матеріалах технічної документації відсутня, окрім як посилання на неї в акті встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.14), який не містить дати його складання та підпису ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 судом витребувано у ФОП ОСОБА_4 оригінал заяви на проведення землевпорядних робіт та оригінал технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.59-60). Однак ухвала суду ФОП ОСОБА_4 не виконана, затребувані докази нею суду не надано.

За результатами проведених робіт із землеустрою інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_4 запропоновано єдиний варіант поділу спірної земельної ділянки шляхом виділу трьох її часток в натурі (на місцевості) відповідно для кожного зі співвласників: для ОСОБА_1 - площею 0,0322 га за планом меж земельних угідь №1 (з розташуванням на ній малоповерхової забудови) (а.с.15, 16-зворот), для ОСОБА_2 площею 0,0324 га за планом меж земельних угідь №2 (з яких: 0,0132 га багаторічні насадження, 0,0192 га малоповерхова забудова) (а.с.15-зворот, 17), для ОСОБА_3 площею 0,0322 га за планом меж земельних угідь №3 (з розташуванням на ній малоповерхової забудови) (а.с.16, 17-зворот). Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання за запропонованим інженером-техніком порядком виділу часток також не місить дати складання та підпису ОСОБА_2 .

Аналізуючи запропонований техніком-землевпорядником єдиний варіант виділу в натурі (на місцевості) часток земельної ділянки між її співвласниками, суд вважає його неприйнятним, оскільки він не відповідає ідеальним часткам кожного зі співвласників у праві спільної часткової власності, та без урахування цілісності житлового будинку, розташованого на ній, частки якого між співвласниками в натурі не виділялись, а порядок користування не погоджувався шляхом укладення окремих угод. За запропонованим порядком виділу нормальне користування житловим будинком та господарськими спорудами, розташованими на спірній земельній ділянці, усіма співвласниками без обмеження їх прав є виключеним. До того ж в такому випадку матиме місце фактичне зменшення частки відповідача у користуванні будинком за рахунок виділення їй більшої частки землі з насадженнями, що також є недопустимим.

Слід також зауважити, що співвласник ОСОБА_3 в судовому засіданні 30 квітня 2021 року вказувала, що жодних документів з технічної документації ФОП ОСОБА_4 , вона не підписувала, з ними не знайома, підпис в позовній заяві їй не належить (а.с.58). Крім того, 20 січня 2022 року вона подала заяву про відмову від позовних вимог, оскільки усі документи по справі було створено без її відома, дозволу та погодження з нею, жодного підпису вона ніде не ставила (а.с.139).

Також в ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 заперечувала факт складання технічної документації ФОП ОСОБА_4 за її погодженням та з її відома, оскарживши дії інженера-землевпорядника до Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру України (а.с.77-78).

За результатами розгляду скарги ОСОБА_2 , Кваліфікаційною комісією Держгеокадастру прийнято рішення звернутися з поданням до Дергеокадастру щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_4 (Витяг з протоколу засідання №10 від 03 грудня 2020 року (а.с.69-76). На підставі подання Кваліфікаційної комісії Держгеокадастру №20/507 від 14 грудня 2020 року Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №54В від 17 грудня 2020 року (а.с.64, 65) анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_4 .

Вищенаведені обставини в їх сукупності свідчать про недопустимість наданої стороною позивача технічної документації як єдиного доказу на підтвердження заявлених вимог як такого, що отриманий з порушенням порядку, встановленого законом, а оспорювання ОСОБА_3 належності їй підпису в цій технічній документації, подання ОСОБА_2 спільної заяви на її складання, ставлять під сумнів законність її отримання загалом.

Будь-якими належними та допустимими доказами технічна можливість виділу в натурі часток земельної ділянки позивачем не доведена. Клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи сторона позивача не заявляла, зазначивши про відсутність доцільності в цьому у заяві від 03 листопада 2022 року (а.с.192), та посилаючись на достатність доказів у справі для ухвалення рішення по суті.

Позаяк, на переконання суду, сторона позивача також не довела, що між сторонами дійсно склалися неприязні стосунки, пов`язані з користуванням земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , адже позивачем та її представником не деталізовано, в чому ці суперечності виражаються, коли виникли та яким чином перешкоджають співвласникам володіти цим майном. Не менш вагомим є той факт, що співвласник ОСОБА_3 , будучи початково співпозивачем, відмовилась від позову, зазначивши, що він пред`явлений всупереч її інтересам, тим самим не підтвердила факт наявності конфлікту між співвласниками спірної земельної ділянки. Інший співвласник ОСОБА_1 взагалі перебуває за кордоном, про що заявив її представник в ході розгляду справи, що також ставить під сумнів наявність конфлікту між співвласниками.

Таким чином, на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи, аналізу і оцінки наявних у справі доказів як кожного окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, з урахуванням доводів і заперечень сторін суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача, у зв`язку з чим понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору (а.с.1) відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі у володіння частки земельної ділянки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання судового рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 29 грудня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко