Провадження №2/523/2392/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судового засідання Щербан О.Д.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що Ѕ частина вказаного будинку належить їй на праві приватної власності, а відповідач зареєстрований за даною адресою, проте у ньому не проживає понад п`ять років, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере, чим створює перешкоди у реалізації права позивачки щодо розпорядження та користування майном на свій розсуд.

Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

28 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення вимог позивачки, вважаючи їх необґрунтованими, а обставини, викладені у позові, такими, що не відповідають дійсності. У своєму відзиві відповідач пояснив, що він проживає разом із матір`ю у будинку АДРЕСА_1 . За даною адресою він живе від народження, за життя його батько переобладнав літню кухню для відповідача, після одруження з 2007 року і до розлучення в 2020 році разом з ним за цією адресою проживала також його дружина Останні десять років між ним та позивачкою склалися напружені стосунки, особливо вони погіршилися після смерті батька в 2020 році. Іншого житла у відповідача немає, він вважає, що доказів безпричинного його не проживання, несплати ним комунальних послуг позивачка не надала. Крім того, про існування даного позову, він дізнався випадково, коли листоноша принесла поштову кореспонденцію від третьої особи, до цього про усі листи, які були адресовані йому, матір не повідомляла і приховувала від нього.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, відповідно до яких повідомив, що у разі встановлення судом підстав для зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 , то позивачка або її представник зможуть звернутися до Департаменту для отримання відповідної адміністративної послуги з наданням необхідних документів, тому просили слухати справу у їх відсутності.

Позивачка у судовому засіданні пояснила, що хоче, щоб її син знявся з реєстраційного обліку, оскільки він постійно зловживає спиртними напоями, будинок залишив повністю на її утримання, періодично проживає дома, потім знову повертається до своєї співмешканки.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява відповідача, в якій він заперечує проти задоволення позову та підтримує надані раніше пояснення.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивачку, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Як встановлено матеріалами справи, 01 червня 1966 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

31 травня 1968 року подружжя придбало житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Дородною Я.В.

Рішенням Народного суду Ленінського району м. Одеси від 25 квітня 1973 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 .

11 травня 1973 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було розірвано.

17 вересня 1978 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 .

Право приватної спільної часткової власності за позивачкою зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно - 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 , на підставі рішення Народного суду Ленінського району м. Одеси від 25 квітня 1973 року за ОСОБА_5 було визнано право власності

Відповідно до даних будинкової книги , вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 , крім позивачки, також зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підтвердили те, що відповідач періодично проживає у будинку своєї матері.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло непорушне та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Згідно з нормами ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено в ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Позивачка не надала доказів того, що відповідач не проживає за зареєстрованою адресою без поважних причин протягом року, навпаки підтвердила, що він періодично повертається у будинок, тобто проживає, але не постійно, дані обставини підтвердили також свідки, допитані у судовому засіданні.

Враховуючи встановлені обставини, а саме те, що ОСОБА_2 періодично проживає за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_3 , суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 16.12.2022 р.