Номер провадження: 22-ц/813/8516/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 року, за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за просрочення сплати аліментів, зміни розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

13.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 129,00 грн., змінити розмір аліментів встановлений 09.06.2016 року Київським районним судом м. Одеси у розмирі 430 грн. на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/3 частини, стягнувши їх з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 заборгованість за аліментами у сумі - 2345,50 грн.

В обґрунтування позову вказала, що 09.06.2016 року Київський районний суд м. Одеси стягнув з ОСОБА_3 аліменти у сумі 430 грн. щомісячно на малолітню дочку ОСОБА_5 , позбавивши його батьківських прав. 06.07.2022 року державний виконавець Першого київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі надав довідку про наявність заборгованості у ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі - 2345,50 грн. Відповідач має у власності декілька об`єктів нерухомості , що підтверджується Інформацію з Державного реєстру прав власності. На даний час, 430 грн., які стягуються за рішенням суду з відповідача, не дорівнюють мінімального розміру аліментів , а саме 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Матеріальний стан позивача погіршився, а матеріальний стан відповідача навпаки поліпшився і він має можливість сплачувати аліменти прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, тому він має змогу утримувати дитину шляхом сплати аліментів на її користь. Дитина постійно проживає разом із матір`ю, що підтверджується та потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з тим, що збільшуються потреби в вихованні, навчанні, культурному та духовного розвитку. Проте позивач не має можливості самостійно утримувати дитину та забезпечити її потреби в навчанні, розвитку, лікуванні та іншому. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків. Тому, з урахуванням викладеного, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Київського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за просрочення сплати аліментів, зміни розміру аліментів задовольнити частково. Змінено розмір аліментів встановлений 09.06.2016 року Київським районним судом м. Одеси у розмірі 430 грн. на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, стягнувши їх з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач сплачує на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 430 грн., при умові, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Тобто, за рахунок коштів відповідача прожитковий мінімум дитини забезпечується менше як на 50 відсотків. При винесенні рішення суд враховує, що відповідач працездатний, не позбавлений можливості працювати на роботі з більш високим заробітком або отримувати додаткові доходи, позов визнав частково, на його утриманні перебувають ще дві неповнолітні дитини. З урахуванням погіршення матеріального становища відповідача, наявності на утриманні ще двох малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно неспіврозмірні його матеріальну становищу та необхідності утримувати інших дітей. Разом з тим, дійсно розмір аліментів, що стягується за рішенням Київського районного суду м. Одеси на утримання ОСОБА_5 у розмірі 430 грн., не відповідають мінімальному забезпеченню, визначеному законодавцем. Відтак, суд дійшов висновку про зміну розміру аліментів, встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року у цивільній справі №520/515/16-ц, на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1372 гривень, що дорівнює 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо вимог позивачки про стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 2345,50 грн., а також неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 129,00 грн.

До Відзиву на позовну заяву відповідачем надається засвідчена копія квитанції №21 від 12.09.2022 року про сплату заборгованості по аліментах та неустойки на загальну суму 2500 грн., які були сплачені на розрахунковий рахунок Першого Київського ВДВС м. Одеси, відкритий у Державній казначейській службі України. Таким чином, у цій частині позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу . В поданій апеляційній скарзі просить змінити рішення Київського районного суду м. Одеси 29 вересня 2022 року у частині визначення способу стягнення аліментів, змінивши розмір аліментів,встановлений оскаржуваним рішенням у розмірі 1372 грн на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/3 частини усіх видів доходів(заробітку) відповідача, стягнувши їх з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначила, що оскільки відповідач має постійне місце роботи, а відповідно заробітну плату, апелянт вважає, що аліменти на дитину повинні бути присуджені у частці від доходу батька, а тому вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для зміни з визначенням розміру стягнення у 1/3 частці від заробітку (доходу) платника аліментів але не менше 50% неоподаткованого мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку . Скаржник вважав, що суд, при ухваленні рішення, зазначив, що матеріальний стан відповідача погіршився, проте, не врахував відсутність доказів, окрім довідки з місця роботи про розмір заробітної плати за серпень 2022 року, доказів погіршення матеріального стану відповідачем не надано, а отже, судом не здійснено повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не з`ясовано матеріальний стан відповідача у період до початку розгляду справи, що, відповідно до п.1 ч. 1 ст.176 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення. Окрім того, відповідачем, у відзиві на позовну заяву було вказано, що його заробіток у серпні 2022 року становив лише 1625 грн., при цьому відповідач визнав частково позовні вимоги про стягнення аліментів на одну дитину - ОСОБА_5 , у сумі 1372 грн, будучи біологічним батьком ще трьох дітей. Наявність двох дітей від іншого шлюбу не можуть бути підставою для зміни способу стягнення аліментів. Доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які 6 унеможливлювали відповідачем сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зміненому розмірі суду першої інстанції відповідач не подав. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Факт утримання інших дітей не змінює сімейний стан та сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. Скаржник вважав, що суд прийшов до висновку без з`ясування розміру сукупних доходів відповідача, а отже, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, судом першої інстанції не було доведено обставину неспроможності відповідачем сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів, що має значення для справи. Вважала , що суд першої інстанції не взяв до уваги та не враховував при винесенні рішення, що відповідач має у власності декілька об`єктів нерухомості, що підтверджується Інформацію з Державного реєстру прав власності. Матеріальний стан позивача погіршився, а матеріальний стан відповідача навпаки поліпшився і він має можливість утримувати дитину шляхом сплати аліментів на її користь. Суд першої інстанції, при винесенні рішення, посилався на ст. 184 СК України, відповідно до якої суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На думку апелянта, судом неправильно застосовано норма матеріального права статті 184 СК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 ЦПК є підставою для зміни судового рішення. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на дані відмінності увагу не звернув, як наслідок, вирішив спір, застосувавши норми матеріального права, шо не регулюють фактично виниклі спірні відносини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим пі здійсненням. 3 огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Також скаржник зазначив і нові обставини у справі 27.09.2022 року, Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, ОСОБА_6 , було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого сукупний розмір заборгованості ОСОБА_3 у період з лютого 2019 року по 27 вересня 2022 року становить 52 298 грн. 0410.2012 року ОСОБА_3 одразу сплатив всю суму заборгованості, що вказує на вкрай високий рівень матеріального стану за останні три роки за які утворилася заборгованість .

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

10 листопада 2022 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 адвоката Білозор О.О.

Мотивуючи відзив представник відповідача виходив з наступного, що фактично, до матеріалів справи не було надано жодного доказу ані поліпшення матеріального стану відповідача, як платника аліментів, так й доказів погіршення матеріального стану позивачки (втрата доходу, нерухомості тощо). Принципами цивільно-процесуального законодавства України визначено права та обов`язки сторін справи, зокрема, сторонам надані рівні права у зборі та витребуванні доказів, які у цієї сторони відсутні. У матеріалах справи відсутні докази поліпшення матеріального стану відповідача, також такі докази не витребовувались за клопотанням позивача, а висновки, викладені у апеляційній скарзі щодо можливості відповідача одноразовим платежем здійснити погашення заборгованості за аліментами, є нічим іншим, аніж припущенням, на якому не може ґрунтуватись рішення суду. До того ж, слід зазначити, що апелянтом під час залучення до матеріалів справи разом з апеляційною скаргою Виписки по надходженням по картці ОСОБА_1 від 11.10.2022 року (що засвідчена позивачем 07.10.2022, тобто як то не дивно на 4 дні раніше отримання самої виписки), як нового доказу, що не досліджувався судом першої інстанції, порушені вимоги ч. 3 ст. 367 ЦПК України. Слід зазначити, що дійсно, у власності ОСОБА_3 знаходиться 1/2 частина будинку та земельної ділянки під АДРЕСА_3 , право власності на яке було зареєстроване чотири роки тому разом із дружиною ОСОБА_7 , про що свідчить доданий до позовної заяви Витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Станом на день розгляду справи, будинок фактично не експлуатується за функціональним призначенням, оскільки відсутні проведені комунікації та оздоблювальні ремонтні роботи у будинку (ремонтні роботи та проведення комунікацій були призупинено через брак коштів у родини та у відповідача зокрема). Вказані обставини вже були предметом дослідження у цивільній справі №520/11739/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визначені вище обставини аж ніяк не свідчать про поліпшення матеріального стану відповідача й навпаки свідчать про його погіршення. Таким чином, єдиною підставою для зміни розміру аліментів та способу їх отримання залишається невідповідність встановленого рішенням суду розміру аліментів мінімальному розміру аліментів, визначеному ч. 2 ст. 182 СК України. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. З Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Таким чином, підставою для зміни в судовому порядку розміру аліментів є доведені в судовому порядку юридичні факти, що свідчать про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Сімейним Кодексом України. Юридичні факти, дослідженні під-час судового провадження, свідчать про те, що відповідач є батьком чотирьох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що перебувають на його утриманні. Матеріальний стан відповідача не поліпшився, будь-якого нерухомого або коштовного рухомого майна за останні чотири роки ним та його родиною придбано не було. Викладене вище свідчить про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів з відповідача на утримання однієї з чотирьох дітей - ОСОБА_5 , 2013 року народження, до 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку), враховуючи імперативні вимоги ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою заборонено стягнення (відрахування) з заробітної плати та інших доходів боржника більше ніж 50 відсотків заробітної плати. Враховуючи викладене, з урахуванням погіршення матеріального становища відповідача, наявності на утриманні ще трьох малолітніх дітей, можна дійти висновку, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно неспіврозмірні його матеріальну становищу та необхідності утримувати інших дітей. Разом з тим, дійсно розмір аліментів, що стягується за рішенням Київського районного суду м. Одеси на утримання ОСОБА_5 у розмірі 430 грн., не відповідають мінімальному забезпеченню, визначеному законодавцем. Відтак, ОСОБА_3 погодився з необхідністю зміни розміру аліментів, встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року у цивільній справі №520/515/16-ц, на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1372 гривень, що дорівнює 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із змісту апеляційної скарги, оскаржуваного рішення та доданих до апеляційної скарги матеріалів убачається, що вона є необгрунтованою, правильне застосування судом першої інстанції положень ст. ст. 182-184, 192 Сімейного кодексу України не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, сторони в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на наступні обставини.

20.11.2013 року від спільного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася ОСОБА_10 . 08.09.2014 року Київський районний суд м. Одеси розірвав шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

09.06.2016 року Київський районний суд м. Одеси стягнув з ОСОБА_3 аліменти у сумі 430 грн. щомісячно на малолітню дочку ОСОБА_5 , позбавивши його батьківських прав.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч.2 ст.182 СК України, вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.184 цього кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. (п. 17). Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (п.23).

Оцінюючи докази, надані сторонами, суд першої інстанції врахував, що відповідач сплачує на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 430 грн., при умові, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Тобто, за рахунок коштів відповідача прожитковий мінімум дитини забезпечується менше як на 50 відсотків.

При винесенні рішення суд враховує, що відповідач працездатний, не позбавлений можливості працювати на роботі з більш високим заробітком або отримувати додаткові доходи, позов визнав частково, на його утриманні перебувають ще дві неповнолітні дитини. З урахуванням погіршення матеріального становища відповідача, наявності на утриманні ще двох малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно неспіврозмірні його матеріальну становищу та необхідності утримувати інших дітей.

Разом з тим, дійсно розмір аліментів, що стягується за рішенням Київського районного суду м. Одеси на утримання ОСОБА_5 у розмірі 430 грн., не відповідають мінімальному забезпеченню, визначеному законодавцем.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зміну розміру аліментів, встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року у цивільній справі №520/515/16-ц, на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1372 гривень, що дорівнює 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов`язана довести зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Однак, таких доказів позивачем суду не представлено, натомість скаржником подано докази про те, що відповідачем у справі сплачено борги по несплаті аліментів , про що надано виписку з банку, іншіх доказів, клопотань, щодо витребування інформації не подавалось та не заявлялось

Таким чином, позивач належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів, не довела покращення матеріального стану відповідача.

Крім того судова колегія зазначає, що законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Доводи апелянтки про те, що сплата відповідачем всієї суму заборгованості з аліментів вказує на вкрай високий рівень матеріального стану відповідача не є слушною так як є припущенням так як не містить посилань на джерела доходу, наявна в матеріалах справи довідка про рівень заробітної плати відповідача не свідчить про покращення його матеріального стану, інших доказів покращення матеріального стану відповідача сторони не надали.

Доводи апелянтки про те, що оскільки відповідач має постійне місце роботи, а відповідно заробітну плату, апелянт вважає, що аліменти на дитину повинні бути присуджені у частці від доходу батька, а тому вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для зміни з визначенням розміру стягнення у 1/3 частці від доходу. Не є слушними так як визначення судом розміру аліментів у частці від доходу виходячи з рівня заробітної плати відповідача(а.с.40) зменьшило би стягуваний розмір аліментів на дитину у порівняння з визначеним законом рівнем, єдиною підставою для зміни розміру аліментів та способу їх отримання залишається невідповідність встановленого рішенням суду розміру аліментів мінімальному розміру аліментів, визначеному ч. 2 ст. 182 СК України.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, довів обставини, що мають значення для справи, висновки районного суду відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 29 вересня 2022 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко