Ухвала

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 214/3784/19

провадження № 61-11953ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 21 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення втраченого заробітку у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення втраченого заробітку у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, який неодноразово уточнював.

Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, обґрунтована тим, що відповідно до наказу начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 30 вересня 2008 року № 214 о/с, позивача призначено на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

23 червня 2011 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 56119033 за фактом зловживання своїм службовим становищем та службовим підробленням за частиною третьою статті 364, частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

У зв`язку з цим, 01 липня 2011 року відносно ОСОБА_1 , як службової особи Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, проведено службове розслідування, за результатами якого зроблено висновок про доцільність звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

05 липня 2011 року, незважаючи на те, що йому не було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів, наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 99 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Вважаючи своє звільнення незаконним, за захистом своїх трудових прав позивач звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/8231/17 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною бездіяльність ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області в частині невжиття заходів щодо скасування наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 05 липня 2011 року № 99 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) з посади дільничний інспектор міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області з підстав, зазначених в частині першій статті 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; зобов`язано ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області скасувати оскаржуваний наказ, визнавши його недійсним, та видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки без запису про звільнення, відповідно до наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 05 липня 2011 року № 99 о/с, визнаного недійсним.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/8231/17 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, порушені проти ОСОБА_1 кримінальна справа від 23 червня 2011 року № 56119033, кримінальне провадження № 0000054, № 0000053, постановами слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Пугачова Д. О. від 20 жовтня 2017 року закриті у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених статтею 364, частиною першою статті 366 КК України.

Таким чином, позивач був підданий кримінальному переслідуванню 75 місяців 27 днів, а саме протягом періоду з 23 червня 2011 року до 20 жовтня 2017 року.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду задоволено частково: стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 282 948,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 серпня 2018 року стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 3 637,90 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року залишено без змін.

Водночас, 04 квітня 2019 року прокуратурою Дніпропетровської області постанову слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Пугачова Д. О. від 20 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000054 було скасовано у зв`язку з тим, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим, а не прокурором.

22 жовтня 2019 року прокуратурою Дніпропетровської області прийнято чергове рішення про закриття кримінального провадження № 0000054 відносно ОСОБА_1 , яке є чинним.

Оскільки, у зв`язку з безпідставним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, його незаконно звільнено з роботи, вважав, що на підставі пункту 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на стягнення недоотриманої ним заробітної плати за період перебування під слідством та судом з 23 червня 2011 року по 22 жовтня 2019 року в сумі 606 901,14 грн, виходячи з наступного розрахунку: за 2011 рік - 16 342,48 грн, за 2012 рік - 31 983,61 грн, за 2013 рік - 32 733,04 грн, за 2014 рік - 36 037,56 грн, за 2015 рік - 39 845,54 грн, за 2016 рік - 70 136,72 грн, за 2017 рік - 114 317,92 грн, за 2018 рік - 143 317,92 грн, за 10 місяців 2019 року - 122 376,30 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на його користь втрачену заробітну плату за період незаконного перебування під слідством та судом з 23 червня 2011 року по 22 жовтня 2019 року в сумі 606 901,14 грн; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь витрати на правову допомогу 15 000,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову.

Ціна позову у цій справі становить 606 901,14 грн та не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн), а тому рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 рокувідповідно до вимог ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаної підстави підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 21 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення втраченого заробітку у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак