Провадження № 6/727/66/22
10 червня 2022 року Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:
головуючого-судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Філатової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, -
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшла заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження.
Представник заявника, заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
У поданій заяві представник АТ «Альфа-Банк» просив розгляд справи проводити у його відсутності.
Суд, дослідивши письмові докази заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
За змістом до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог частин 1 ст. 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.
Частиною 1 ст.56 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що заява про видачу виконавчого документа може бути подана до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.
Положеннями статті 55 Закону України «Про третейські суди» визначено, що рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.
При цьому, заявником на підтвердження того, що Дніпровським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Третейського суду Асоціації українських банків про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» надано копію ухвалу роздрукованої з ЄДРСР відносно «особи 1» та «особи 2». Відповідно вказаної ухвали заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до «особи 1», «особи 2» було задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.03.2013 року у справі №187/13. Стягнуто солідарно з «особи 1», «особи 2» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 119660 грн. 30 коп. Стягнуто солідарно з «особи 1», «особи 2» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 1596 грн. 60 коп.
Однак, вказана копія ухвали належним чином не засвідчена, що позбавляє суд можливості встановити відносно кого вона ухвалена.
Крім вказаного, до матеріалів справи не долучено копію рішення Третейського суду Асоціації українських банків про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №53 від 21.03.2008 року.
При цьому, заявником долучено копію виконавчого листа про стягнення заборгованості лише з ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заявником на підтвердження своїх вимог надано рішення №3/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 10.09.2019 року, відповідно до якого було здійснено реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
Рішенням №3/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справа №2-7763/10.

Отже, обов`язковою умовою для процесуального правонаступництва є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про заміну стягувача на його правонаступника у справі, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про заміну стягувача на його правонаступника у справі суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1,2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У справі встановлено, що виконавчий лист по справі №755/14920/13 відносно боржника ОСОБА_1 було видано 01.11.2013 року.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час видачі виконавчого листа) вказаний виконавчий лист повинен був бути пред`явлений до виконання протягом року.

При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про пред`явлення його до виконання.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час ухвалення рішення), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» повинен був подати виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 на виконання протягом року з наступного дня після набрання законної сили ухвали Дніпровського районного суду м.Києва.

Вказана ухвала набрало законної сили 08 липня 2013 року, отже виконавчий лист, виданий на підставі цієї ухвали, повинен був бути пред`явлений до виконання до 08 липня 2014 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» правом на пред`явлення виконавчого листа до виконання до органів державної виконавчої служби не скористалося, оскільки в матеріалах відсутні відомості про пред`явлення виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 .

З наведеного слідує, що строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання сплив ще до придбання АТ «Альфа-Банк» права вимоги до ОСОБА_1 у даній справі. Вказане не заперечується й АТ «Альфа-Банк».

Вказані обставини свідчать про пропуск АТ «Альфа-Банк» встановленого строку для пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 до виконання.

У ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти чи є обставини, на які посилається заявник такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 759/308/13-ц.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбаченіст.120 ЦПК України.

Згідно з ст.127 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні лише у листопаді 2021 року.

При цьому з клопотанням про поновлення пропущеного строку заявник до суду не звертався.

З урахуванням вище викладеного, суд доходить висновку, що заява АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження є передчасною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.354, 442 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя Я. В. Одовічен