Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1823/22
Провадження № 2/376/1060/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

за участі секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 26.01.2008 року ОСОБА_3 склала заповіт на користь ОСОБА_4 , яким заповіла останнюму земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,070 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , в межах зазначених у плані, згідно державного акту ІІ-КВ № 051987, виданого Сквирською міською радою 03.08.1998 року. Заповіт посвідчено Климчук Л.П., приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №130.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті ОСОБА_4 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому що вважав, що прийняв спадщину, відкриту після смерті матері, проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_2 , здійснював за матір`ю постійний догляд.

Належним чином оформити свої спадкові права за заповітом ОСОБА_4 на встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки у спадкоємця відсутні документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, тому нотаріус роз`яснив йому процедуру вирішення даного питання у судовому порядку.

З урахуванням викладеного позивач просить:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини по АДРЕСА_2 ;

- визнати за позивачем право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,070 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по АДРЕСА_3 , в межах зазначених у плані, згідно державного акту ІІ-КВ № 051987, виданого Сквирською міською радою 03.08.1998 року, кадастровий номер земельної ділянки: :01:063:0144.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 27).

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, 13.10.2022 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, заперечень не має (а.с. 26).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (стаття 206 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні на підставі вимог ст. ст. 200,206,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що 26.01.2008 року ОСОБА_3 склала заповіт на користь ОСОБА_4 , яким заповіла останнюму земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,070 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , в межах зазначених у плані, згідно державного акту ІІ-КВ № 051987, виданого Сквирською міською радою 03.08.1998 року. Заповіт посвідчено Климчук Л.П., приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №130 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04.03.2008 року (а.с. 14).

Після її смерті ОСОБА_4 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому що вважав, що прийняв спадщину, відкриту після смерті матері, проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_2 , здійснював за матір`ю постійний догляд.

Належним чином оформити свої спадкові права за заповітом ОСОБА_4 на встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується Свідоцтвом про смерть від 27.07.2017 року (а.с. 16).

Після його смерті відкрилася спадщина.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки у спадкоємця відсутні документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, тому нотаріус роз`яснив йому процедуру вирішення даного питання у судовому порядку (а.с. 21).

Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Суд, з урахуванням викладеного, дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 шляхом звернення до нотаріуса, оформити спадщину не може, оскільки у спадкоємця відсутні документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину, іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як звернутися до суду з даним позовом позивач не може, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 12, 95, 200, 206, 263-265, 268, 315 ЦПК України, ст. 1216-1218, 1220, 1223,1261, 1225, 1268-1270 України, п.24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,070 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану по АДРЕСА_3 , в межах зазначених у плані, згідно державного акту ІІ-КВ № 051987, виданого Сквирською міською радою 03.08.1998 року, кадастровий номер земельної ділянки: :01:063:0144.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко