РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Первушина Натаія Юріївна, про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить розірвати договір довічного утримання від 04 жовтня 2013 року, укладений між нею та ОСОБА_3 ; скасувати реєстрацію рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2013 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушиної Н. Ю., нею було укладено договір довічного утримання з відповідачем.

Так, у відповідності до умов договору ОСОБА_3 зобов`язана надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування) (пункт 2.1. договору). Матеріальне забезпечення з утримання, яке помісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами в суму 1 147 грн на місяць (пункт 2.2. договору). Догляд (опікування), що надається відчужувачу набувачем, включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надавання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; оплату за власний рахунок комунальних послуг (пункт 2.3. договору).

Однак, відповідач не виконала жодної з вищенаведених умов договору, чим грубо порушила його умови.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за указаним договором, позивач звернулася до суду з указаним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15 грудня 2021 року вищевказану справу було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Крім того, у підготовчому засіданні було задоволено клопотання позивача про виклик свідків.

15 серпня 2022 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що договір довічного утримання був укладений на прохання її колишнього чоловіка, який пояснив, що вона з позивачем формально підписує вказаний договір, який не породжує жодних зобов`язань або наслідків, тобто є фіктивним. Зокрема, між ними не було досягнуто реальної домовленості щодо предмету довічного утримання, не було реальної мети та наміру його укладати, а також створення реальних правових наслідків.

Враховуючи викладене, відповідач просить визнати договір довічного утримання від 04 жовтня 2013 року недійсним та застосувати до нього наслідки недійсності правочину.

26 вересня 2022 року стороною позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки позивач стверджує, що у нотаріуса вона усвідомлювала свої дії і підписувала договір, розуміючи його наслідки, як і відповідач, яка протягом 9 років не виконувала умови зазначеного договору. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених нею обставин, тому позивач просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак 06 жовтня 2022 року від представника відповідача - ОСОБА_4 надійшла заява, в якій останній просить провести судове засідання у відсутність сторони відповідача та зазначив, що відповідач не заперечує проти розірвання договору довічного утримання, однак не визнає доводи позивача в обґрунтування позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки не повідомила.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 04 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1869.

Відповідно до умов вказаного договору позивач передає, а відповідач отримує у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , взамін чого ОСОБА_3 зобов`язалася надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 жовтня 2013 року № 10270167 позивачу на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 жовтня 2013 року № 10271895 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н. Ю., на підставі договору довічного утримання, 04 жовтня 2013 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 .

Крім того, 04 жовтня 2013 року нотаріусом було прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження на таке майно (індексний номер 6410894) у вигляді заборони на нерухоме майно.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Положення частини першої статті 755 ЦК Українине містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідач протягом 9 років, з моменту укладення договору довічного утримання, не виконувала передбачених ним обов`язків.

Судом установлено, що згідно з пунктом 2.2. договору довічного утримання визначено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду) яке помісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами в суму 1 147 грн на місяць. Згідно з пунктом 2.3. догляд (опікування), що надається відчужувачу набувачем, включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в зазначеній квартирі відчужувача; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо.

Разом з тим, за доводами сторони позивача, відповідач жодного разу не забезпечувала позивача вказаним, тобто не виконувала умови укладеного договору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, під час розгляду справи було встановлено, що факт невиконання умов договору довічного утримання не заперечується відповідачем, будь-яких доказів відсутності обставин, наведених позивачем, ОСОБА_3 не надала, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову.

Крім того, в судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що позивач просила його доглядати за квартирою, яка є предметом договору довічного утримання, тому він сплачував всі комунальні платежі за спірну квартиру. Також зазначив, що відповідача бачив один раз та після цього у спірній квартирі вона не з`являлась.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є онуком позивача, йому відомо, що баба уклала договір довічного утриманні з відповідачем у 2013 році, однак остання не виконує зобов`язань за вказаним договором, будь-якої допомоги бабі не надавала.

Таким чином, позивачем було доведено належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем, як набувачем, істотних умов договору довічного утримання.

Враховуючи, що позивачем обов`язок по доведенню її позовних вимог виконано повністю та у встановлений законом спосіб, натомість відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростували докази, надані суду позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для розірвання договору довічного утримання.

Що стосується вимог скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та визнання права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Враховуючи викладене, а також той факт, що суд встановив наявність підстав для розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням набувачем обов`язків за договором, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про задоволення позову.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 610-611, 651, 744, 749, 751, 755-756 ЦК України та статтями 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 280, 284, 289, 354, 43 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 04 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Наталією Юріївною за реєстраційним номером 1866.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 908 грн.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Первушина Наталія Юріївна, місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна