ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3396/20 Провадження № 2/636/546/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Карімова І.В.,

за участю секретаря - Аббасова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Введенська селищна рада Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Світличної Яни Олексіївни звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця (далі-ФОП) ОСОБА_2 , третя особа: Введенська селищна рада Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинення дій. Позовна заява мотивована тим, що

ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою та будинком, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У 2008 році ФОП ОСОБА_2 взяв в оренду суміжну земельну ділянку безпосередньо поруч із парканом і будинком позивача та розмістив там продовольчий магазин (МАФ) на відстані 1,4 метри від паркану. Магазин одразу був поставлений не у відповідності до норм діючого законодавства, в тому числі, його площа складає 40 кв.м замість законодавчо встановленої норми 30 кв.м, та подалі зробив утеплення павільйону пінопластом та огородивши шифером частину території до самого паркану, який по всій довжині перекривається павільйоном відповідача, що позбавило позивача можливості підійти до власного паркану. Також у магазині продається алкоголь, який покупці вживають прямо на порозі магазину, що порушує спокій та створює небезпеку, оскільки порушені норми протипожежної безпеки. На неодноразові звернення до відповідача перенести свій магазин від його паркану та будинку, останній відмовляється, хоча в селі повно місць, куди можна перенести цей павільйон у відповідності із існуючими нормами. Позивач вважає, що будівництво магазину здійснене із значним відхиленням та з істотним порушенням будівельних норм і правил, але місцева влада закриває на це очі. На підставі викладеного та відповідно до вимог ст.ст.383, 391 ЦК України, ст.ст. 103,152 ЗК України , позивач просить зобов`язати відповідача усунути порушення норм законодавства при використанні земельної ділянки та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо перенесення МАФ, що знаходиться на орендованій земельній ділянці (кадастровий номер :00:00160392) біля будинку позивача по АДРЕСА_1 . Також просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір.

У грудні 2020 року відповідач в особі свого представника адвоката Юрченка В.В. надав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено у квітні 2008 року у відповідності до діючих на час такого встановлення державних та будівельних норм, вимогам Законів України «Про планування та забудову територій», «Про основи містобудування», «Будівельні норми», «Про архітектурну діяльність, наказу Комітету будівництва , архітектури та житлової політики №219 від 10.12.2001 «Про затвердження Типових регіональних правил забудови, а також акту вибору земельної ділянки, затвердженого Введенським селищним головою від 08.02.2008 року, який було погоджено начальником сектору наглядово- профілактичної діяльності Чугуївського районного відділу головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій в Харківській області, головним санітарним лікарем Чугуївського району, начальником відділу містобудування і архітектури районної державної адміністрації, головним архітектором району, в.о. начальника відділу земельних ресурсів Чугуївського району Харківської області, начальником міжрайонного відділу охорони навколишнього природного середовища північного регіону Харківської області та паспорту прив`язки, а також нотаріально завіреної розписки дружини відповідача ОСОБА_3 від 25.01.2008 про дозвіл на встановлення торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 біля паркану позивача. Вищезазначені норми права не мають зворотної дії у часі. Зазначає, що посилання представника позивача на те, що спірний торгівельний павільйон є малою архітектурною формою у відповідності до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 12.03.2011 року та наказу № 344 міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011, не заслуговує на увагу, оскільки на момент видачі відповідачу свідоцтва на вищевказане нерухоме майно від 23.02.2011 року, було відсутнє таке визначення як мала архітектурна форма (далі МАФ). Крім того, вважає, що посилання позивача на те,що торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перешкоджає заїзду до його воріт, є спотворенням дійсної ситуації, оскільки ці ворота були встановлені позивачем лише 10 вересня 2020 року, що підтверджується актом узгоджувальної комісії від 10.09.2020 року(а.с. 57-59).

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Світлична Я.О. просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись й на те, що в паспорті прив`язки об`єкту початково було передбачено зведення саме металевого торгівельного павільйону,що і є МАФ, а не капітальної споруди чи об`єкту нерухомості, і що цей павільйон перетворюється в капітальну споруду чи нерухоме майно і свідчить про порушення законодавства. На момент встановлення спірного торгівельного павільйону власником будинку позивача був його батько,з яким не узгоджувалися такі дії (а.с. 90-91).

Подалі сторони та їх представники просили розглянути справу за їх відсутності, підтримали свої правові позиції в межах наданих ними процесуальних заяв.

Представник третьої особи Введенської (нині -Новопокровська) селищної ради Чугуївського району Харківської області до суду не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, пояснень на позов та відзиву на позов не надав.

У зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих ними доказів.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється таким шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 08.09.1998 року був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань Головним управлінням ДПС Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області як фізична особа підприємець (а.с. 13).

Згідно наданої копії рішення XVII сесії V скликання Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 29 жовтня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для установки металевого торгівельного павільйону в АДРЕСА_3 ; надано ОСОБА_2 в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,0058 га, розташовану на АДРЕСА_3 з цільовим призначенням комерційне використання; встановлено грошову орендну плату та зобов`язано ОСОБА_2 в місячний термін укласти договір оренди з Введенською селищною радою відповідно до вимог чинного законодавства.(а.с. 79).

Як вбачається з копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.09.2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :00:00160392 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі,( категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання: для встановлення металевого торгівельного павільйону, форма власності комунальна) площею 0,0058 га, місце розташування: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності Введенській селищній раді Чугуївського району Харківської області, передана на підставі права оренди ОСОБА_2 04.03.2014, номер запису про право в державному реєстрі прав 4917816, що здійснено Реєстраційною службою Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 12).

Згідно довідки Сектору містобудування та архітектури Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 15.03.2021 за № 09-27/06 паспорт прив`язки торгівельного павільйону на АДРЕСА_3 надавався відділом містобудування і архітектури управління розвитку інфраструктури Чугуївської райдержадміністрації у 2008 році та у відповідності до акту вибору земельної ділянки, затвердженого Введенським селищним головою від 08.02.2008, який було погоджено начальником сектору наглядово- профілактичної діяльності Чугуївського районного відділу Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій в Харківській області, головним санітарним лікарем Чугуївського району, начальником відділу містобудування і архітектури районної державної адміністрації, головним архітектором району, в.о. начальника відділу земельних ресурсів Чугуївського району Харківської області, начальником міжрайонного відділу охорони навколишнього природного середовища північного регіону Харківської області. Торгівельний павільйон, який розташовано на вул.. Олега Горбачова( колишня вул. Кірова) № 139-А в смт Введенка Чугуївського району Харківської області, був введений в експлуатацію у 2008 році відповідно до Закону України «Про планування та забудову територій», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Правил забудови Чугуївського району, затвердженого рішенням XII сесії XXIV скликання Чугуївської районної ради від 28.05.2004 року. На торгівельний павільйон видано свідоцтво про право власності згідно вимог чинного законодавства. Розміщення вищевказаного стаціонарного торгівельного павільйону відповідало державним будівельним нормам України та Закону України «Про планування та забудову територій», який діяв на той період. Також основним містобудівним документом генеральним планом смт Введенка, який було розроблено ТОВ «Укрземінвест +» у 2020 році, затвердженого рішенням LIII сесії VII скликання Введенської селищної ради від 21.11.2020 року, передбачено розміщення магазину, об`єктів торгівлі у житловому кварталі.

Відповідно до копії вказаного рішення та викопіювання з Генерального плану смт Введенка, земельної ділянки по АДРЕСА_2 , викопіювання з плану зонування АДРЕСА_4 ,спірний торгівельний павільйон також внесено до Генерального плану смт Введенка.

З відповідей Чугуївського районного відділу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 30.3.2021 за №490/478 та від 26.04.2021 за № 490/735 вбачається, що станом на 12.11 2008 року згідно «Акту №103 технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію» торгівельний металевий павільйон ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ), прийнято до експлуатації. На час підписання Акту діяли ДБН 360-92 ** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. №44 та Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом МНС України №126 від 19.10.2004р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 04.11.2004р. за № 1410/10009. На даний час діють вимоги вимоги ДБН 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», який було затвердженого наказом Мінрегіону №104 від 26.04.2019 р. та Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом МВС України №1417 від 30.12.2014р., зареєстровані в Міністерстві юстиції України 04.03.2015р. за № 252/26697. 19-20 жовтня 2020 року Чугуївським РВ ГУДСНС України в Харківській області при перевірці скарги ОСОБА_4 було проведено позапланову перевірку торгівельного павільйону ФОП ОСОБА_2 за вищевказаною адресою. На момент перевірки було встановлено, що мінімальні протипожежні відстані між торгівельним павільйоном та поряд розташованою будівлею ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають діючим нормативно-правовим актам з питань пожежної безпеки, чим порушено вимоги розділу 111 глави 1 пункту 1.1 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом МВС України №1417 від 30.12.2014р.

Як вбачається з копії повідомлення ФОП ОСОБА_5 від 09.03.2021 при проведенні топографо-геодезичних робіт у відомостях Державного земельного кадастру виявлені відхилення у значеннях координат поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим №:00:00160392 від значень, що відповідають її фактичному місцю розташування в натурі (на місцевості). Достеменно встановити причини такої невідповідності складно (проект розроблено понад 10 років тому). З урахуванням того факту, що на ділянці розташовано об`єкт нерухомості (зареєстрований згідно діючого законодавства) і перемістити його неможливо (не пошкодивши), то лишається єдиний спосіб виправлення розбіжності переміщення і ув`язка контуру земельної ділянки з об`єктом нерухомого майна.

Згідно витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин природокористування, планування території, будівництва, архітектури Новопокровської селищної ради від 16.03.2021 року при розгляді листа ФОП ОСОБА_5 щодо усунення розбіжностей та актуалізації відомостей Державного земельного кадастру було надано згоду на коригування та доповнення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в частині координат поворотних точок( без зміни конфігурації) в АДРЕСА_4 , кад. №:00:00160392 (орендар ОСОБА_2 ), також погоджено Акт встановлення та погодження меж землекористування з суміжними землекористувачами.

Як вбачається з висновків експертів №9967/10480 за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи за заявою ОСОБА_2 , складеного 26.07.2021, площа земельної ділянки, відведеної для установки металевого торгівельного павільйону по АДРЕСА_3 , відповідно до наданої технічної документації складає 0,0058 га. Відповідно до наданої документації топографо-геодезичних робіт можливо вказати, що фактичне розташування земельної ділянки не відповідає технічній документації (проекту відводу) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 для встановлення торгового павільйону. Але засіданням постійної комісії з питань земельних відносин природокористування, планування території, будівництва, архітектури Новопокровської селищної ради від 16.03.2021 року, для усунення розбіжностей та актуалізації відомостей Державного земельного кадастру надано згоду на коригування та доповнення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в частині координат поворотних точок( без зміни конфігурації) в АДРЕСА_4 , кад. №:00:00160392 (орендар ОСОБА_2 ). Фактичне розташування встановленого торгового павільйону знаходиться в межах виділеної земельної ділянки і відповідає технічній документації. Фактичне розташування встановленого по АДРЕСА_3 у 2008 році торгового павільйону було погоджено та відповідало будівельним, протипожежним нормам та правилам.

Даний висновок експертів суд визнає належним та допустимим доказом з огляду на наступне. Так, статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зазначений висновок експертів відповідає вказаним вимогам ЦПК України та обсягу і змісту наданих на дослідження експертів документів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

У спірних правовідносинах питання щодо визначення відповідності встановлення спірного торгового павільйону будівельним нормам і правилам та документації із землеустрою, можливості перенесення МАФ, що знаходиться на орендованій земельній ділянці (кадастровий номер :00:00160392) біля будинку позивача по АДРЕСА_1 , потребуть спеціальних знань і мають бути підтверджені висновком судової земельно-технічної експертизи, однак позивач та його представник відповідних клопотань про її призначення не заявляли, та не спростували висновки експертизи, наданої відповідачем.

Як вбачається з наданих позивачем відповідей Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області, Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області за 2020 рік неодноразові звернення позивача були перевірені та зроблені висновки, що розміщення торговельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , відповідало державним будівельним нормам України та Закону України «Про планування та забудову територій», який діяв на той період (2008 рік). Закон зворотної сили не має, та не виявлено порушень щодо розміщення торгового павільйону, на який є правовстановлюючі документи: свідоцтво про право власності та договір оренди землі, який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права у відповідності до законодавства (а.с.22-28).

Доводи представника позивача на те, що на момент встановлення спірного торгівельного павільйону власником будинку позивача був його батько,з яким не узгоджувалися такі дії, суд не може прийняти до уваги, оскільки підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав.

Крім того, ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що його права порушено. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Такий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 619/800/18.

Матеріали справи не містять доказів щодо неправомірності дій як батька позивача (як власника житлового будинку АДРЕСА_1 ), так (або) відповідача при погодженні меж земельної ділянки та встановлення торгового павільйону.

Крім того, відповідно до приписів ст. 391 ЦК України звернення до суду із негаторним позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, може лише особа, яка є власником нерухомого майна.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.09.2014 (індексний номер 27104342) домоволодіння,що складається з двох житлових будинків, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 109,4 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м, зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 Реєстраційною службою Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Реєстраційний номер нерухомого майна : 54 (а.с.29). Аналогічна інформація міститься у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 30).

Згідно витягу НВ-014 від 08.01.2014 на заяву ОСОБА_6 (батька позивача) з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0.0878, кадастровий номер :00:001:0603, вид використання: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , інформація про зареєстроване право власності в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с. 31).

Згідно витягу НВ-020 від 07.08.2020 на заяву позивача ОСОБА_1 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0.1500, кадастровий номер :00:001:0602, вид використання: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , інформація про зареєстроване право власності в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с. 32).

Як вбачається з копії рішення позачергової LI сесії VII скликання Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10 вересня 2020 року затверджено ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність зазначену земельну ділянку із категорії земель житлової і громадської забудови загальною площею 0,1500 га кадастровий номер :00:001:0602. Також надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення із земель житлової і громадської забудови в землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,8780 га по АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової і громадської забудови(а.с.33,33 зворот).

Подалі вказані земельні ділянки були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а саме: земельна ділянка за кадастровим номером :00:001:0602, площею0.15 га зареєстрована 24.09.2020 08:37:49, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254; земельна ділянка площею 0.0878 га, кадастровий номер :00:001:0603 зареєстрована 19.02.2021 10:24:02 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254.

У зв`язку з вищенаведеним та вимогами ст. 391 ЦК України право на захист своїх прав ОСОБА_1 як власник нерухомого майна має з 22.09.2014 року.

Частиною другою статті 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосовування інших, передбачених законом, способів (стаття 152 ЗК України).

На підтвердження своїх вимог про продовження порушення його прав землевласника та власника будинку відповідачем неправомірним розміщенням торгового павільйону, ОСОБА_1 посилається як на доказ й на акти та приписи перевірки ГУ ДСНС України у Харківській області ФОП ОСОБА_2 додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки від 25.05.2021 та від 03.11.2021 року, в яких зазначено, що відповідачем порушені мінімальні протипожежні відстані між торгівельним павільйоном та поряд розташованою будівлею, передбачені пунктом 1.1. глави 1 розділу 111 ППБУ (А 01001-2014) та постанови ХА № 036162 від 25.05.2021 та ХА № 038835 від 23.11.2021 про накладення на відповідача адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оцінюючи надані докази в сукупності з іншими вищенаведеними доказами, суд зазначає, що надані документи у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки містять посилання на діючи норми законодавства, які не діяли під час встановлення спірного торгівельного павільйону, і який як зазначено вище був встановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, із заяви представника позивача адвоката Світличної Я.О. від 13.12.2021 вбачається, що зараз відбувається отримання позивачем будівельного паспорту для апочатку будівництва будинку для свого сина на ділянці, виїзд з якої перекриває павільйон відповідача. Зазначене підтверджується наданою позивачем копією заяви від 13.09.2021 року на ім`я голови Чугуївської РДА на видачу будівельного паспорта, планом ділянки з розміщенням МАФ (а.с.8).

Між тим, відповідно до копії акту узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування Введенської селищної ради від 10.09.2020 року при виїзді на місцевість за адресою: АДРЕСА_1 комісією встановлено, що напроти глухої стіни торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » встановлено ворота на межі домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 власником зазначеного господарства ОСОБА_1 сьогодні, 10 вересня 2020 року. До цього часу на місці встановлення воріт був глухий цегляний паркан(а.с. 81). Тобто винних дій відповідача у порушенні прав суміжного землекористування встановлено не було.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вирішуючи питання про перенесення нерухомого майна, суд повинен з`ясувати, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурація, на яку відстань і в який бік підлягає перенесенню будівля, і чи можливе таке перенесення без її зруйнування. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення. Зазначене узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17. Однак позивач та його представник не заявляли клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи для з`ясування таких питань.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Так,саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.09.2019 по справі № 917/1739/17.

Тому, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо перенесення МАФ, що знаходиться на орендованій земельній ділянці (кад. номер :00:00160392) біля будинку позивача по АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки порушення належними засобами доказування позивачем не доведено.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, судові витрати у справі слід покласти на останнього та відмовити у задоволенні вимог про стягнення судового збору з відповідача.

13 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 надав письмове клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 гривень та витрат за проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 26.07.2021 року за його заявою.

21.12.2021 року представник позивача адвокат Світлична Я.О. надала до суду письмові заперечення на заяву відповідача про стягнення судових витрат, посилаючись на те, що надана відповідачем експертиза не була судовою, сама необхідність та доцільність проведення експертизи не доведена відповідачем; питання, що ставилися експертам(їх кількість, об`єм, необхідність для доказування позиції відповідача), не вирішувалися у судовому порядку. Тому позивач не повинен компенсувати відповідачу ці витрати. Також відповідачем не надано до суду належних доказів проведення оплати роботи адвоката(чек розрахунково-касового апарату або квитанція про проведення безготівкового розрахунку через банківську установу), а надана до суду квитанція не є розрахунковим документом.

Перевіривши доводи сторін щодо судових витрат, суд приходить до наступного.

Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою відповідача згідно вимог ст.ст.83,106 ЦПК України, відповідно до яких учаснику справи надано право подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, здійснення відповідачем замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право позивача приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу витрат на підготовку експертного висновку.

Згідно з приписами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний суд зазначав, що у підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, у тому числі їх вартість, та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний правовий висновок щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката міститься у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17 та від 16.09.2019 у справі № 755/6702/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 користувався професійною правничою допомогою, уклавши 02.12.2020 року договір про надання правової допомоги №36 з адвокатським бюро «Юрченко та партнери» в особі керуючого бюро адвоката Юрченка В.В.(а.с. 64-70). Подалі, 25.02.2021 року ОСОБА_2 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Враговою І.І., обов`язки якої визначені пунктами 2.1-2.7 договору, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових підстав; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представляти у встановленому законом порядку інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції, та угоду про надання правової допомоги №1-45 від 25.02.2021 р. у цій справі в Чугуївському міському суді Харківської області з розміром визначеної винагороди в сумі 15000 грн.

Згідно квитанції № 1-45 від 25.02.2021 р. ОСОБА_2 сплачено Харківській обласній колегії адвокатів за надання правничої допомоги адвокатом 15 000 грн.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану адвокатом Враговою І.І. професійну правничу допомогу, які відповідач ОСОБА_2 поніс внаслідок розгляду справи № 636/3396/20, вбачається, що сторони погодили, що обчислення гонорару адвоката здійснюється в погодинному розмірі; сторони узгодили, що вартість 1 (однієї) повної години роботи адвоката складає 1000,00 грн.; нарахування гонорару здійснюється адвокатом з детальним зазначенням роботи, яка виконувалась, та часу, витраченого на цю роботу; участь у судовому засіданні (незалежно від кількості судових засідань) сторони договору визначили в розмірі 3000 грн.. В розрахунку також зазначено, що попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин складає 1 годину вартістю 1000грн.; ознайомлення з м матеріалами справи -2 години, що складає 2000 грн.;опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів( та їх отримання для справи складає 3 години, що складає 3000 грн.; на підготовку процесуальних документів (складання та направлення запитів, складання клопотань) адвокатом витрачено 4 години, вартість послуги - 4000 грн.

Суд вважає, що зазначені вище види правової допомоги виконані адвокатом Враговою І.І., що підтверджується матеріалами справи, що складає в загальній сумі 10000 гривень.

Між тим суд не погоджується з характером правової допомоги (послуги) в частині зазначення: визначення наданих документів для складання позовної заяви в розмірі 2000 грн. (2 години витраченого часу), оскільки професійна правнича допомога надавалася відповідачу, яким зустрічна позовна заява до суду не надавалася. Також суд не погоджується з розрахунком суми гонорару адвоката за участь у судовому засіданні в розмірі 3000 грн., оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів участі адвоката у судових засіданнях. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ФОП ОСОБА_2 витрати, понесені останнім на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В постанові Верховного Суду у справі №727/4597/19 від 16.04.2020 року зазначено, що процесуальним кодексом не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Враховуючи наведене, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

У зв`язку з чим суд відхиляє доводи представника позивача про те, що надана до суду квитанція про оплату послуг адвоката на суму 15 000 грн. не є розрахунковим документом.

При цьому відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Введенська (нині -Новопокровська) селищна рада Чугуївського району Харківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинення дій.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10 000( десять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Повне рішення складено 26 лютого 2022 року.

Суддя: