КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/1253/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В.,

у цивільній справі № 761/38384/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2019 року позивач звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 , за результатами розгляду якої просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 122 698 грн. 33 коп. за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 5 000 грн. з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи з 23 січня 2017 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26 листопада 2018 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного судового рішення. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості по аліментам, яка надана державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Києва, станом на 29 серпня2019 року заборгованість за виконавчим листом № 761/2308/17 від 20 листопада 2018 року виданого Шевченківським районним судом міста Києва по сплаті аліментів становить 2977.00 грн. Беручи до уваги правила розрахунку пені за несплачені аліменти, на підставі довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, відповідно до сплачених ОСОБА_3 аліментів та дат сплати, розмір пені мав становити - 382 021,12 грн.

У ході розгляду справи позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог враховуючи надані відповідачем квитанція, а відтак відкоригована сума пені до стягнення підлягала в розмірі за підрахунками позивача - 122 698 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просив рішення скасувати, постановити нове задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважаючи, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема помилковим є висновок суду про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів, оскільки вона підтверджена довідкою-розрахунком. Скаржник також не погоджується з висновком суду про те, що сплата заборгованості по аліментам до подання позовної заяви до суду про стягнення пені звільняє платника від відповідальності щодо несвоєчасної оплати.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року залишити без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно доч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звернення до суду з позовом у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, а також, недоведеність того, що з вини відповідача виникла будь-яка заборгованість по сплаті аліментів.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив закон який їх регулює.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі та мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження (том.1. а.с. 15).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 5000 гривень 00 коп. з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 23 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (том.1 а.с.9-10).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5 09 червня 2017 року зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_6 і після одруження взяла прізвище - ОСОБА_7 (том 1, а.с.16).

20 листопада 2018 року виданий дублікат виконавчого листа на підставі рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 02 березня 2017 року усправі №761/2308/17.(том 1 а.с.14).

З копій матеріалів виконавчого провадження, які долучено до матеріалів справи, вбачається, що 26 листопада 2018 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Колодчуком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57775725, за виконавчим листом №761/2308/17 виданим 20 листопада 2018 року (том 2. а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так як, за приписами ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення ст.196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованістьне з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданихдоказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України).

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновку суду про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів, на думку колегії суддів не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що для застосування у разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів стягнення з винної оосбинеустойки (пені) необхідні такі умови:

існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України;

наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Що узгоджується також із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ч.4 ст. 2634 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 26 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документа № 761/2308/17, виданого 20 листопада 2018 року, а отже лише після пред`явлення виконавчого листа до виконання державним виконавцем було здійснено нарахування заборгованості по аліментам, яка станом на 29 серпня 2019 року становила 2977 грн.

При цьому, надано довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 29 серпня 2019 року №57775725/33 державного виконавця С.В. Колодчук, з якої вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 29 серпня 2019 року становить 2977,00 грн.

Проте, як вбачається з копії квитанції №25 від 11 вересня 2019 року долученої відповідачем до відзиву, вказана сума заборгованості була сплачена на рахунок Шевченківського РВДВС у м. Києві (том. 1 а.с. 85).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 18 вересня 2019 №57775725/33 державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів станом на 02 вересня 2019 року відсутня (а.с. 88).

Позивач звернулася із позовом до суду 23 вересня 2019 року, тобтона день звернення до суду з вказаним позовом у відповідача не було заборгованості по сплаті аліментів.

Крім того, ст. 196 СК України визначає право стягнення неустойки виключно у випадках, коли обов`язок сплати аліментів виникає за рішенням суду або за домовленістю між батьками.

Матеріалами справи встановлено, що обов`язок сплати аліментів за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у ОСОБА_3 виник з моменту набрання законної сили цим рішенням, тобто з 14 березня 2017 року.

Таким чином судом було вірно визначено, що прострочення сплати аліментів за період часу з 23 січня 2017 року по 14 березня 2017 року утворилось не з вини відповідача.

Отже, вказані дії відповідача свідчать про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах.

Доводи скаржника про наявність заборгованості за період часу з 14 березня 2017 року по 26 листопада 2018 року, коли було відкрито виконавче провадження не заслуговують на увагу, оскільки сам виконавчий лист було отримано позивачем 20 листопада 2018 року, що також підтверджує відсутність вини відповідача.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 379, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Судді: