Справа №205/5524/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скрипниченко К.Г.

розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.09.2018 о 11 годині 00 хвилин по вул.Космічна у м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Під час зазначеногої дорожньо - транспортної пригоди було заподіяно механічні пошкодження автомобілю «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 . На момент настання страхового випадку діяв договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско» № 005142/4630/0000018 від 15.08.2018 року, укладеного між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 , згідно якого позивач ПАТ «СК «Уніка» застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 . ОСОБА_3 29.09.2018 року звернулась до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з ознаками страхового випадку згідно договору №005142/4630/0000018 від 15.08.2018 року. На підставі звіту №07/13-631 про визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 , страхового акту №00274107, наказу №00274107, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 38 614,70 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальністю відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом №АК9067112 в ПрАТ СК «ВУСО», в зв`язку з чим покрита сума збитків за договором полісом №АК9067112 склала 32 125,64 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача непокриту суму страхового відшкодування в розмірі 6 489,06 грн. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.08.2020 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою від 08.09.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку..

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29.09.2018 о 11 годині 00 хвилин по вул.Космічна у м.Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час зазначеної дорожньо - транспортної пригоди було заподіяно механічні пошкодження автомобілю «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 .

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди діяв договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско» № 005142/4630/0000018 від 15.08.2018 року, укладеного між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_3 , згідно якого позивач ПАТ «СК «Уніка» застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 .

На місці ДТП сторонами складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Водій автомобіля «Renault», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, а саме 29.09.2018 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , була застрахована за полісом №АК9067112.

На підставі звіту №07/13-631 про визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 , страхового акту №00274107, наказу №00274107, позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкодження автомобіля «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 38 614,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №053681 від 14.11.2018 року, за яким перераховано ОСОБА_4 29 632,37 грн., а 8 982,33 грн. зараховано в рахунок не сплаченої частини страхового платежу, що підтверджується наказом ПАТ «СК «УНІКА» №00274107 від 09.11.2018 року.

ПрАТ СК «ВУСО» перерахувало позивачу ПАТ «СК «УНІКА» покриту суму збитків по договором полісу №АК9067112 в розмірі 32 125,64 грн.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування.

В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували би доводи позивача, суду не надав.

В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Зважаючи на вищевикладене, а також виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача та можливим захистити його право шляхом стягнення з відповідача на його користь страхове відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги у розмірі 6 489 грн. 06 коп. є обґрунтованими.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2102,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 265, 274-279, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» () суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 6 489 грн. 06 коп. та судовий збір в розмірі 2 102 грн., а всього 8 591 грн. 06 коп. (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто одна гривня шість копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева