справа № 756/9882/19
головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Коцюрба О.П., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Трофимчук Світлани Анатоліївни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в міста Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Гуменюка Д.В. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд:

визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_5 ;

стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, починаючи з 09 серпня 2018 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття;

стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі, що становить гривневий еквівалент 2500 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, починаючи з 09 серпня 2018 до досягнення ОСОБА_4 повноліття;

стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на ОСОБА_3 у розмірі, що становить гривневий еквівалент 207 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на дату стягнення та понесені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що з 02 лютого 2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року.

Сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З серпня 2018 року позивач разом з дітьми переїхала в орендоване житло, оскільки в належній їм квартирі відповідач став проживати з іншою сім`єю.

Діти проживають з позивачем і вона повністю здійснює догляд за ними, піклується про їх здоров`я, виховання та освіту, забезпечує дітей матеріально і вважає, що місце проживання дітей має бути визначено судом з нею, враховуючи їх прихильність до матері. Батько участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає.

Враховуючи звичний для дітей уклад життя та середній розмір щомісячних витрат на дітей до моменту припинення шлюбу, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей є розмір аліментів у сумі 5 000 доларів США, тобто по 2 500 доларів США у місяць на кожну дитину. Зазначена сума обґрунтовується наступним: переїзд ОСОБА_5 разом з дітьми до орендованого житла, оскільки відповідач фактично вигнав позивача разом з дітьми з власної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З того моменту, утриманням дітей позивач займається повністю самостійно, в тому числі покриває витрати на харчування, одяг, медичне обслуговування, оздоровлення, відпочинок, дозвілля, інші витрати з метою всебічного соціального, спортивного, інтелектуального та духовного розвитку дітей. Водночас зазначений розмір аліментів, зможе забезпечити участь і ОСОБА_1 на утриманні дітей.

Не зважаючи на те, що значний проміжок часу ОСОБА_4 перебуває на навчанні в США, позивач вимушена покривати значні витрати, які не включає в себе оплата навчання в Kent School. Такі витрати пов`язані, зокрема, з придбанням авіаквитків, у зв`язку з частими перельотами ОСОБА_4 на канікули додому в Україну та у зворотному напрямку на навчання до США, придбанням уніформи, навчальних посібників тощо, що є обов`язковим для забезпечення повноцінних умов навчання сина в Kent School. Також згідно з правилами Kent School ОСОБА_4 має право за додаткову плату (яка не включає в себе харчування) залишається в навчальному закладі в період між семестрами, що здійснювалося неодноразово за рахунок позивача.

ОСОБА_1 є бізнесменом, що має у власності щонайменше 5 діючих компаній/підприємств, які демонструють постійне збільшення прибутків. Також, відповідач не має вад здоров`я, які б могли завадити йому отримувати доходи в майбутньому або потребували додаткових витрат.

У відповідача немає інших дітей, яким би він платив аліменти, непрацездатних родичів, які потребують утримання, а також відносно відповідача не проводиться стягнення за виконавчими документами. Майнове становище відповідача дозволяє забезпечити сплату аліментів на дітей в зазначеному розмірі без надмірного тягаря для нього. ОСОБА_1 у власних цілях здійснює постійні витрати, що значно перевищують його офіційно заявлений заробіток (дохід).

Оскільки доходи відповідача не обмежені розміром заробітної плати, а також включають доходи від підприємницької діяльності, які мають мінливий характер, стягнення аліментів вважає повинно здійснюватися у твердій грошовій сумі.

У квітні 2019 року ОСОБА_5 зверталася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року позовна заява залишена без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України за ініціативою позивача, оскільки останній стали відомі нові обставини та виникла необхідність у зміні правової позиції у справі.

Таким чином зазначає, що позивачем вживалися заходи для одержання аліментів з відповідача одразу після припинення спільного проживання, але останній ухилився від їх сплати, що є підставою для присудження аліментів за минулий час починаючи з 09 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Також зазначає, що ОСОБА_1 зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на утримання ОСОБА_3 .

Відповідно до положень СК України до додаткових витрат відноситься навчання ОСОБА_3 у Київській національній школі (ТОВ «Київська інтернаціональна школа»). Увесь термін навчання ОСОБА_3 у Київській інтернаціональній школі складає 12 років. Щороку з ТОВ «Київська інтернаціональна школа» укладається договір, яким врегульовано умови та вартість навчання на найближчий навчальний рік.

08 серпня 2018 року з ТОВ «Київська інтернаціональна школа» було укладено договір про надання освітніх послуг № 301 на один академічний 2018-2019 навчальний рік.

Згідно з пунктом 4 додатку № 1 до договору про надання освітніх послуг № 301 від 08 серпня 2018 року «Оплата освітніх послуг здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок навчального закладу у національній валюті України - гривні та є еквівалентною сумі зазначеного у доларах США, а саме: за 1-й семестр вартість послуг становить 4 200 доларів США, кінцева дата оплати до 27 серпня 2018 року; за 2-й семестр вартість послуг становить 3300 доларів США, кінцева дата оплати до 14 грудня 2018 року; за 3-й семестр вартість послуг становить 3 300 доларів США, кінцева дата оплати до 29 березня 2019 року».

Додатково, щорічно на користь школи сплачується збір до основного фонду на забезпечення навчання, розмір якого у 2018-2019 навчальному роках склав 9 600 доларів США.

Вартість навчання за 2018-2019 навчальний рік також підтверджується: рахунком ТОВ «Київська інтернаціональна школа» на оплату від 17 серпня 2018 року за надання освітніх послуг у сумі 298 84 грн 76 коп., що еквівалентно 10 800 доларів США. Рахунком ТОВ «Київська інтернаціональна школа» від 01 серпня 2018 року щодо оплати збору до загального фонду у сумі 9 600 доларів США. Оплата за 2018-2019 рік була здійснена в повному обсязі.

Таким чином, за один 2018-2019 навчальний рік ОСОБА_3 у Київській інтернаціональній школі сума витрат склала 20 400 доларів США.

Вартість навчання за 2019-2020 навчальний рік ОСОБА_3 у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» становить 20700 доларів США.

Зазначає, що матеріальне становище ОСОБА_1 значно вище ніж у позивача у зв`язку з цим, забезпечення участі відповідача у додаткових витратах на навчання ОСОБА_3 має бути здійснено шляхом стягнення з ОСОБА_1 вартості навчання у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» на наступні 10 навчальних років у розмірі щонайменше 207 000 доларів США (термін навчання 10 років, станом на дату звернення з позовом вартість навчання за один рік складає 20700 доларів США).

Вказують, що відповідач отримує доходи від підприємницької діяльності у вигляді дивідендів як учасник/бенефіціар компаній: ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» ОСОБА_1 є єдиним учасником та кінцевим бенефіціарним власником, розмір внеску складає 85 000 грн, що становить 100 % статутного капіталу. Відповідно до інформації отриманої з відкритих джерел, загальна сума нерозподіленого прибутку ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» тільки за 2015, 2016 роки склала 51 343 300 грн.

Рішенням загальних зборів учасників, ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» виплатило ОСОБА_1 дивіденди: за 2014 рік - 2 600 000 грн; за 2015 рік - 8 984 400 грн; за січень-травень 2016 року - 11 220 640 грн, а також вирішило направити частину нерозподіленого прибутку на загальну суму 24 545 400 грн (станом на 06 липня 2018 року), у тому числі на виплату дивідентів ОСОБА_1 .

Відповідач має постійний дохід у вигляді заробітної плати як керівник компаній: у ТОВ «Р.Б.К. АТЛАНТІС ГРУП» розмір заробітної плати за період з листопада 2018 по квітень 2018 року становить 90 200 грн.; у ТОВ «УКРАЇНСЬКА БІЗНЕСКОМПАНІЯ» розмір заробітної плати з період з листопада 2018 року по квітень 2019 становить 42 200 грн.

Також відповідач має у власності нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 458,7 кв.м. вартістю 9 772 952 грн; земельну ділянку, площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 717 000 грн.

Зазначає, що відповідач має в розпорядженні готівкові грошові кошти у сумі 760 000 доларів США, 55 000 Євро та 198 000 грн., вказані кошти вилучалися в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000032 які в подальшому було повернуто ОСОБА_1 .

Також посилаються на те, що відповідач часто виїздить за кордон з метою відпочинку, що також свідчить про високий рівень його матеріального забезпечення.

Попередній орієнтовний розрахунок судовий витрат складається з судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. та 8000 доларів США (без ПДВ) із розрахунку, що загальна кількість годин на надання правової допомоги становить 53 години.

В червні 2021 року позивачем подана заява про зміну позовних вимог, у якій позивач посилається на те, що первісний позов подано до суду у липні 2019 року. За час розгляду справи, з огляду на події введення карантину в Україні в 2020 році в тому числі, розгляд здійснюється тривалий час і за цей період ОСОБА_4 досяг повноліття, а тому просили суд також стягувати аліменти за вимогами статей 199-201 СК України до закінчення навчання у вищому навчальному закладі.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період навчання 2020-2021 років у розмірі 7 085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період навчання з 01 вересня 2020 року - 30 червня 2021 року у розмірі 160 900 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 305 грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені частиною 1 статті 182 та частиною 2 статті 200 СК України, які підлягають застосовуванню до цих правовідносин в силу статті 200 цього Кодексу та з урахуванням позиції відповідача та з урахуванням того, що діти мають рівні права. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Фактично з відзиву убачається, що відповідач не оспорює ці витрати саме як додаткові і погоджується їх нести на утримання сина в частині 3 900 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. Тобто витрати на оплатне навчання дітей сторони відносять самостійно до додаткових витрат.

У своєму відзиві відповідач не заперечував нести додаткові витрати за навчання доньки ОСОБА_6 в ТОВ «Київська інтернаціональна школа» за 2020 року у розмірі 1/2 частини.

Обрання напрямку та закладу навчання для ОСОБА_3 здійснювалося обома батьками спільно на відповідних умовах, проти навчання доньки у платному приватному закладі відповідач в свій час не заперечував та також підписував документи на навчання доньки, протилежне судом не встановлено.

З наданих суду доказів розмір витрат за 2019-2020 навчальний рік за навчання дочки у ТОВ «Київська Інтернаціональна школа» проведено відповідачем, що підтверджується квитанцією про сплату наданою стороною відповідача від 13 серпня 2019 року на суму 278 508 грн 02 коп.

В свою чергу позивачем надано акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Київська інтернаціональна школа» та ОСОБА_7 за договором № 3864 від 10 квітня 2020 року з якого убачається, що за навчальний період 2020-2021 років позивачем сплачено 321 800 грн. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростували вказану оплату навчання доньки позивачем, а тому суд вважає, що половина понесених позивачем витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме у розмірі 160 900 грн за період навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_3 у ТОВ «Київська інтернаціональна школа».

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що договір з ТОВ «Київська інтернаціональна школа» на навчання ОСОБА_3 укладено строком на 10 років, який би був погоджений на вказаний період з відповідачем, як і не надано доказів на підтвердження того, що стороною позивача понесені витрати на навчання доньки ОСОБА_6 саме у сумі 207 000 доларів США, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення додаткових витрат у сумі 160 900 грн за навчання ОСОБА_3

ОСОБА_1 не заперечує проти стягнення витрат, які відносить до додаткових на утримання сина ОСОБА_4 у сумі 3 900 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення. Відповідач самостійно відносить вказані витрати до додаткових та готовий приймати участь у витратах на навчання сина в Нідерландах, які самостійно зазначає як додаткові, суд з урахуванням позиції відповідача викладеної у відзиві та з урахуванням того, що з наданих позивачем доказів, а саме Університету прикладних наук Саксіона убачається рахунок-фактура на навчальний рік 2020-2021 становить 14 170 євро, які складаються з вартості навчання 7800 євро, житло 5050 євро, завдаток на житло 500 євро, дострокова віза та дозвіл на проживання 175 євро, страхування та адміністративні питання 645 євро (а.с.129 -130 т.5), а тому половину зазначених обов`язкових витрат у розмірі 7 085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення (14 170 євро/2) суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача. В задоволенні решти вимог суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено, що нею понесені витрати у розмірі 39 000 євро на навчання ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Трофимчук С.А. подала апеляційну скаргу, у якій просить:

рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року скасувати в частині:

визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 ;

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років;

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 за період навчання 2020-2021 роківу розмірі 7 085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення,

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 за період навчання з 01 вересня 2020 року - 30 червня 2021 року у розмірі 160 900 грн.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким:

відмовити у задоволенні вимоги про визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період навчання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн, щомісячно, до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Відмовити у повному обсязі в задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання/навчання ОСОБА_4 .

Відмовити у повному обсязі в задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 за період навчання. В іншій частині рішення залишити без змін та здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині стягнення аліментів на період навчання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, з огляду на неповне з`ясування обстави, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до закінчення ним навчання, позивач обґрунтувала свої вимоги включно положеннями статей 199-201 СК України (заява про зміну позовних вимог від 23 червня 2021 року).

Позивач у своїй заяві про зміну позовних вимог від 23 червня 2021 року жодним чином не розмежувала вимоги про стягнення з відповідача аліментів до закінчення дитиною навчання (які регулюються статтями 199-201 СК України) від вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання дитини (які регулюються главою 16 СК України, зокрема, статтею 185 СК України), які теж заявила до стягнення.

Судом першої інстанції не враховано те, що відповідач весь час оплачував навчання сина у Київській інтернаціональній школі, оскільки позивач за весь час шлюбних відносин не працювала; оплатив навчання сина у Kent School (USA) за період його навчання 2018-2019 (у розмірі 68 720 доларів США), 2019-2020 (у розмірі 70 760 доларів США), а також оплачував додаткові необхідні витрати, пов`язані з навчанням сина; відповідач надав суду докази витрат, понесених ним одноособово на утримання спільних дітей, а також докази наявності у позивача фінансової можливості нести Ѕ частини витрат на утримання дітей.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували укладення договору на навчання ОСОБА_4 у новому навчальному закладі (Saxion University of Applied Sciences, the Netherlands) (про тривалість навчання протягом 4 років зазначено тільки у листі університету від 12 травня 2020 року, долученому до матеріалів справи).

Як вбачається з листа університету, програма навчання у обраному навчальному закладі розрахована на 4 академічних роки на курсі «Бакалавр міжнародного бізнесу», ОСОБА_4 проходить заочний (не очний) рівень навчання. Більше того, необхідно врахувати, що ОСОБА_4 може змінити навчальний заклад або ж взагалі припинити навчання.

ОСОБА_1 не відмовляється від утримання повнолітнього сина на період навчання та вважає, що з урахуванням всіх фактичних обставин обґрунтованим та достатнім буде розмір аліментів саме у сумі 15 000 грн щомісячно.

Суд першої інстанції фактично переклав обов`язок матеріально забезпечувати повнолітнього сина ОСОБА_4 , який навчається, тільки на батька ОСОБА_1 .

Встановивши, що дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, які регулюються статтею 199 СК України, суд першої інстанції не міг застосовувати правила статті 185 СК України, оскільки оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат (не зумовлена особливими обставинами), тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Правові висновки, на які посилався в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення такої вимоги позивача, стосувалися додаткових витрат, пов`язаних з особливими обставинами, а не продовження навчання.

Судом першої інстанції не враховано, що додаткові витрати можуть бути присуджені на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що ОСОБА_4 є повнолітнім та не є дитиною в розумінні норм Сімейного кодексу України, у суду були відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України та задоволення позову в цій частині.

Суд першої інстанції, визначаючи вартість навчання та стягуючи половину такої суми з відповідача, прийняв до уваги тільки виставлений позивачу рахунок (Invoice) від 12 травня 2020 року, що не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердженням вартості навчання, оскільки:

рахунок-фактура не підтверджує факт оплати за навчання (відсутні докази оплати такого рахунку (Invoice), а сам договір на навчання ОСОБА_4 суду надано не було;

як вбачається з рахунку (Invoice) від 12 травня 2020 року, у вартість навчання включені витрати на житло у розмірі 5 050 євро, завдаток за житло 500 євро, однак на той період були запроваджені обмеження, пов`язані з поширенням Covid-19 по всьому світу, у зв`язку з чим всі навчальні заклади перейшли на дистанційну форму навчання. ОСОБА_4 проживає у місті Києві. Обставину, що син навчався в цей період на заочній формі, підтверджує також позивач (заява про зміну позовних вимог від 23 червня 2021 року);

у випадку оплати такого рахунку позивачем, у тому числі за проживання у розмірі 5 550 євро (5 050 євро - за житло, 500 євро - завдаток), незважаючи на те, що син проживає у місті Києві, такі витрати є необґрунтованими та не підлягають стягненню з відповідача, а є виключно ініціативою позивача.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача додаткові витрати, понесені на утримання доньки у розмірі 160 900 грн, суд першої інстанції не врахував, що додаткові витрати викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини, а у зв`язку з бажання продовжити навчанням у приватному навчальному закладі, який не має ліцензії та по закінченні якого донька не зможе отримати атестат для вступу у вищий навчальний заклад, відтак, суд першої інстанції не правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 185 СК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про те, що:

відповідач має аналогічне право на визначення місця проживання доньки разом з ним (при цьому, суд першої інстанції безпідставно не розглянув зустрічний позов відповідача від 27 вересня 2019 року, який був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом;

певний час ОСОБА_3 проживала разом з відповідачем, за час окремого проживання доньки з матір`ю позивач припинила забезпечення будь-якого додаткового розвитку дитини, а також своїми діями перешкоджала дитині у проживанні в належних умовах;

висновок Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 24 травня 2021 року № 107-40/2949, прийнятий до уваги судом, складений за умов повної ізоляції матір`ю дитини від спілкування з батьком (зокрема, мати була проти зустрічей доньки з батьком; позбавила батька можливості спілкуватися з дитиною шляхом контролю смс-повідомлень, вела листування від імені дитини з батьком для вирішення спору про поділ майна; попередньо погоджений графік побачень з донькою не був реалізований, що унеможливлювало зустрічі з донькою та інші обставини);

за час спільного проживання подружжя відносини між батьком та дітьми не мали прояву неповаги до інтересів кожного з дітей, навпаки, батьком повністю забезпечувалось виховання, навчання, проживання та дозвілля дітей на високому рівні;

суд першої інстанції не врахував докази, надані відповідачем 16 лютого 2022 року, а саме: позивач всіляко чинила перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, що вплинуло на прийняття висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, формувала у доньки негативне сприйняття батька; докази, що позивач ігнорувала пропозиції відповідача щодо зміни навчального закладу для доньки; докази спільного дозвілля дитини з відповідачем; докази витрат на доньку та інші.

При прийнятті вказаної заяви про зміну позовних вимог від 23 червня 2021 року (з доказами за 2020 рік) суд першої інстанції порушив норми процесуального права (частини 3 статті 49 ЦПК України), оскільки позивач, заявивши нову позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на ОСОБА_4 на навчання та надавши докази на її обґрунтування, допустила одночасну зміну предмету та підстав позову, що суперечить положенням ЦПК України.

Суд першої інстанції порушив частину 5 статті 49 ЦПК України, оскільки позивач не надала суду докази направлення заяви про зміну позовних вимог від 23 червня 2021 року третій особі у справі - Службі у справах дітей Оболонської в місті Києві державної адміністрації, що є обов`язковим відповідно до вимог ЦПК України. Відтак, суд першої інстанції не повинен був приймати таку заяву, а мав повернути її заявнику.

Також судом першої інстанції порушенінорми процесуального права в частині не розгляду зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання доньки з батьком від 27вересня 2019 року (в редакції на момент подання такого позову 27 вересня 2019року), яка була прийнята судом та об`єднана в одне провадження з первісним позовом ухвалою від 16 грудня 2019 року.

Оскільки рішення Оболонського рішення районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року не оскаржується в іншій частині, то предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання ОСОБА_4 у розмірі 20 000 грн, додаткових витрат на у розмірі 7 085 євро, а також додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 у розмірі 160 900 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2002 року, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року.

Від шлюбу сторони у справі мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на сьогодні досяг повноліття та малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Зареєстрована ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

Між колишнім подружжя існує спір стосовно місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Зі змісту частини 4 статті 19 СК України вбачається, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини 5, 6 цієї статті).

Відповідно до висновку № 107-40/2949 від 24 травня 2021 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відповідними змінами № 107-40/3489 від 17 червня 2021 року, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.153-158 т.4, а.с.76-77 т.5).

У вищевказаному висновку вказано, що житлово-побутові умови проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2011 року народження, створені належним чином. Дитина забезпечена всім необхідним для проживання, виховання та повноцінного розвитку. У дівчинки характеризується надійний тип прив`язаності до матері. Матір задовольняє потребу дитини у визнанні та захисті.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Щодо доводів апеляційної скарги в цій частині позовних вимог, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами 1,2 статті 12 цього ж закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 15 цього ж Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Зі змісту частини 2 статті 157 СК України вбачається, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не звертався до органу опіки та піклування з питанням про визначення способу участі батька у вихованні своєї малолітньої доньки.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини і ухвалою суду першої інстанції від 16 грудня 2019 року прийнято зустрічний позов та об`єднано з первісним позовом.

31 травня 2021 року на адресу суду надійшов висновок служби у справах дітей та сім`ї про визначення місця проживання ОСОБА_3

22 червня 2021 року з Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації надійшли зміни до висновку.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2022 року залишено без розгляду зустрічну позовну вимогу ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення витрат на навчання дітей.

Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 статті 12 ЦПК України).

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на вік та інтереси дитини, яка звикла до умов проживання саме з матір`ю, оскільки спір вирішується в суді з липня 2019 року, її моральний та психологічний стан, з урахування висновку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 24 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , - то рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року в цій частині не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років, то колегія апеляційного суду встановила таке.

Відповідно до положень статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема

утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183);

участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185);

утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193);

батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

А статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц).

В червні 2021 року позивачем була подана заява про зміну позовних вимог, позивач просив також стягувати аліменти за вимогами статей 199-201 СК України до закінчення навчання у вищому навчальному закладі. Заява обґрунтована тим, що первісний позов подано до суду у липні 2019 року, розгляд справи здійснюється тривалий час з огляду на введення карантину в Україні у 2020 році, і за цей період ОСОБА_4 досяг повноліття.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснила, що відповідач не приймає участі в утриманні та належному забезпеченні дітей. Матеріально забезпечувати дітей допомагають родичі, також вона працює щоб забезпечити належний рівень проживання дітей та сплатити кошти за орендовану квартиру. Діти постійно потребують додаткових витрат, оскільки навчаються на платній основі, яке обирали за згодою батька, який обіцяв оплачувати навчання сина за кордоном та доньки в приватній школі, що він і робив в період шлюбу, проте після того, як стали проживати окремо батько не приймає участі в утриманні дітей.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 у 2018 році вступив до Kent School в США.

Як пояснили в судовому засіданні позивач та ОСОБА_4 , які були допитані судом в якості свідків, - ініціатором навчання ОСОБА_4 у приватній школі в США був саме відповідач, який і гарантував оплату навчання за кордоном на відповідні витрати на навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 подав до Посольства США в Україні заяву від 21 травня 2018 року, в якій він заявив, що оплачує (фінансує) поїздку на навчання до США, яка передбачається з 20 серпня 2018 року по 20 серпня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . А також, те, що у зазначений вище період під час навчання на території США - ОСОБА_4 , буде знаходитися на повному його матеріальному забезпеченні, включаючи оплату на навчання, проживання, харчування, медичне обслуговування, кишенькові витрати, переїзди і повернення в Україну тощо (а.с. 36 т.1).

Вартість навчання ОСОБА_4 в Kent School в США за 2018-2019 навчальний рік склала 68 720 доларів США, що підтверджується листом Kent School в США з рахунком фактурою, а за 2019-2020 - 70 760 доларів США, що підтверджується листом Kent School в США від 12 березня 2019 року з рахунком фактурою (а.с. 37-40 т. 1).

У 2018 році відповідачем було сплачено за навчання сина за 2018-2019 навчальний рік - 68 720 доларів США.

Випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за 15 березня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 оплати за навчання сина за 2019-2020 навчальний рік у сумі 10614 доларів США (а.с17 т.2); платіжним дорученням №1 від 18 червня 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 залишку вартості за навчання сина за 2019 - 2020 навчальний рік на користь Kent School в США у розмірі 60 146 доларів США.

Щодо заперечень відповідача про те, що вищевказаними оплатами він забезпечив всі життєві потреби сина на період навчання, то колегія апеляційного суду враховує, що ці витрати на навчання сина проведені у період шлюбу подружжя ОСОБА_8 .

ОСОБА_4 продовжує навчання в Нідерландах. На оплату навчання ОСОБА_4 позивачем сплачено 07 серпня 2020 року - 2600 євро за університет (а.с.150 т.4) та відповідно до квитанцій 12 травня 2021 року - 1 870 євро, 05 січня 2021 року - 2 600 євро.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів судом з`ясовано, що відповідач працездатний офіційно працює та має можливість належним чином забезпечувати своїх дітей, що ним і було зроблено в період шлюбу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, судом як першої так і апеляційної інстанції не встановлено наявність обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги в цій частині, то колегія апеляційного суду вважає, що cуд першої інстанції правильно з урахуванням того, що предметом спору є стягнення аліментів як до досягнення повноліття так і на період навчання, вважав за можливе вирішити цей спір в одному провадженні, та виходив з того, що ефективним є той спосіб захисту, який повністю відновлює порушене право, і позивачеві не потрібно буде ініціювати додаткових спорів. Не дотримання позивачем норм частини 3 статті 49 ЦПК України не призвело до ухвалення не правильного судового рішення в цій частині позовних вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Разом з тим, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання) (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц).

З огляду на це оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період навчання 2020-2021 років у розмірі 7 085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період навчання з 01 вересня 2020 року - 30 червня 2021 року у розмірі 160 900 грн, то колегія апеляційного суду встановила таке.

Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Аналіз норми частини 1 статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Зі змісту пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, а також повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На відміну від аліментів, додаткові витрати носять несталий характер та пов`язані не з питання належного матеріального утримання дитини, а з передбачуваними/або не передбачуваними особливими обставинами того з батьків, з яким проживає дитина у зв`язку з хворобою, зокрема.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить суд стягувати додаткові витрати на ОСОБА_3 у розмірі, що становить гривневий еквівалент 207 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату стягнення.

В своєму відзиві відповідач не заперечував нести додаткові витрати за навчання Емми в ТОВ «Київська інтернаціональна школа» за 2020 рік у розмірі 1/2 частини.

Разом з тим, відповідач повністю заперечує щодо розміру витрат у сумі 207 000 доларів США, як додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 з посиланням на те, що відповідач не надавав згоду на навчання ОСОБА_3 у ТОВ «Київська інтернаціональна школа» після 2020 року, оскільки відповідно до чинного законодавства освіта отримана ОСОБА_3 в вищезазначеному навчальному закладі не є повною загальною середньою освітою відповідно до вимог Закону України «Про повну загальну середню освіту» і у цьому приватному навчальному закладі договір переукладається кожного року.

Судом встановлено, що обрання напрямку та закладу навчання для ОСОБА_3 здійснювалося обома батьками спільно на відповідних умовах, проти навчання доньки у платному приватному закладі відповідач в свій час не заперечував та також підписував документи на навчання доньки.

Розмір витрат за 2019-2020 навчальний рік за навчання дочки у ТОВ «Київська Інтернаціональна школа» проведено відповідачем, що підтверджується квитанцією про сплату наданою відповідачем від 13 серпня 2019 року на суму 278 508 грн 02 коп.

Позивачем надано акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Київська інтернаціональна школа» та ОСОБА_7 за договором № 3864 від 10 квітня 2020 року.

Відповідно до проведеної звірки взаєморозрахунків вбачається, що за навчальний період 2020-2021 року позивачем сплачено 321 800 грн (а.с. 128 т.5). Відповідачем не надано суду доказів, які б спростували вказану оплату навчання доньки позивачем.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ці додаткові витрати викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини, а у зв`язку з бажання продовжити навчанням у приватному навчальному закладі, то колегія апеляційного суду враховує, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19), доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача половини понесених позивачем витрат у розмірі 160 900 грн за період навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_3 в ТОВ «Київська інтернаціональна школа».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при апеляційному розгляді, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Трофимчук Світлани Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період навчання 2020-2021 років у розмірі 7 085 євро за офіційним курсом НБУ на дату стягнення, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року в частині:

визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 ;

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на період навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2020 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років;

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період навчання з 01 вересня 2020 року - 30 червня 2021 року у розмірі 160 900 грн, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 січня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді О.П. Коцюрба

О.Ф. Лапчевська