печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Луста В.І ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, Державна інноваційна фінансово-кредитна установа про визнання незаконним та скасуванням наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку у зв`язку із вимушеним прогулом,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України та Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 27 травня 2022 року № 7/п про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1

- поновити ОСОБА_1 на посаді голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 27 травня 2022 року.

- стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи ідентифікаційний код: 00041467) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 травня 2022 року до дати поновлення на посаді.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 15 липня 2021 року між ним та Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України (далі по тексту - відповідач1) укладено Контракт № 1-2021 про те, що позивач призначається на посаду голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (далі по тексту - відповідач2) на термін з 16 липня 2021 року до 18 липня 2022 року.

03 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України укладено Додаткову угоду № 1 до контракту № 1-2021 від 15 липня 2021 року якою продовжено контракт до 17.07.2026.

27 травня 2022 року сімейним лікарем ОСОБА_2 було видано медичний висновок про тимчасову непрацездатність позивача і сформовано листок непрацездатності за № 4456912-1.

Наказом відповідача2 від 27 травня 2022 року № 7/п прийнято рішення розірвати з ініціативи Органу управління майном Контракт та звільнити позивача з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 27 травня 2022 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин позивач вказує, що звільнення відбулося не законно, посилаючись на ч.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України визначено (далі по тексту - КЗпП України), що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Позивач 21.07.2022 подав уточнену позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, де посилається на листи Державної аудиторської служби України від 18.05.2022 № 000300- 14/3546-2022, від 19.05.2022 № 000300-14/3566-2022 в яких зазначається, що через введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, проведення з 24.02.2022 державного фінансового аудиту діяльності ДІФКУ неможливе. З огляду на зазначене, складено Акт про неможливість проведення державного фінансового аудиту. Цей аудит вилучений із Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби на І квартал 2022 року і вважається таким, що не проведений.

Додатково просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 24 червня 2022 року № 9/п про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1 та стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 червня 2022 року по 13 жовтня 2022 року в розмірі 196 325 гривень 06 копійок.

Відповідач1 подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечував, вказував на те, що підставою видання наказу про звільнення, зокрема, є укладений між Мінстратегпромом та ОСОБА_3 контракт від 15.08.2021 № 1-2021. Згідно з додатковою угодою від 03.11.2021 № 1 до Контракту, його дію продовження до 17.08.2026.

Відповідно до підпункту «й» пункту 5.3. розділу 5 «Внесення змін і доповнення до вищезгаданого контракту та його припинення» Контракту закріплено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі, зокрема, незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної аудиторської служби її міжрегіональних територіальних органів та підрозділів Органу управління майном.

Відповідач1 отримав лист Державної аудиторської служби України від 23.05.2022 № 0003000-14/3631-2022, в якому зазначено: «що при проведенні державного фінансового аудиту діяльності Державної інноваційної фінансово- кредитної установи за період з 01.01.2019 до 31.12.2021 керівництвом ДІФКУ не було забезпечено надання у повному обсязі та у встановлені строки матеріалів, інформації, документів, необхідних для проведення аудиту, чим не виконано законних вимог службових осіб Держаудитслужби, які відповідно до статті 15 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

З викладеного слідує, що Мінстратегпром не порушив гарантій закріплених у ч. 3 ст.40 КЗпП України, оскільки Мінстратегпромом видано наказ від 24.06.2022 № 9/п «Про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1 », яким пункт 1 Наказу викладено в такій редакції «розірвати з ініціативи Органу управління майном Контракт та звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 23 червня 2022 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.». Відтак, станом на дату звільнення, а саме 23.06.2022, Позивач не перебував на лікарняному.

Відповідач2 подав відзив на позовну заяву, проти позову заперечував, вказував на те, що 27.05.2022 Мінстратегпромом видано наказ № 7-п «Про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1 » з підстав, передбачених контрактом.

В наказі Мінстратегпрому № 7-п від 27.05.2022 зазначені підстави звільнення Позивача, а саме лист Державної аудиторської служби України від 23.05.2022 № 000300-14/3631-2022.

Наказом Мінстратегпрому №9/п від 24.06.2022 «Про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1 » в наказі № 7-п від 27.05.2022 змінено дату звільнення Позивача на 23.06.2022.

Позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування причин визнання наказу Установи №63-к/тр від 23.06.2022 «Про оголошення наказу про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1 » незаконним.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року відкрито провадження у справі. Враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ, що виникають з трудових правовідносин, тому справа розглядається у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, наполягали на задоволенні позову та просили його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача1 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд без його участі, наполягав на своїх запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача1 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд без його участі, наполягав на своїх запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Статуту Державної інноваційної фінансово-кредитної установи» від 25 листопада 2020 р. № 1157, Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, утворена згідно із Законом України "Про інноваційну діяльність", належить до сфери управління Мінстратегпрому (далі - орган управління майном) та є державною установою.

15 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України укладено контракт № 1-2021 про те, що позивач призначається на посаду голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на термін з 16 липня 2021 року до 18 липня 2022 року.

Наказом Мінстратегпром від 15 липня 2021 року № 6/п призначено ОСОБА_1 на посаду голови правління Державної інноваційної фінансово- кредитної установи з 16 липня 2021 року.

Наказом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи від 16 липня 2021 року № 189-к/тр ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи.

03 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України укладено Додаткову угоду № 1 до контракту № 1-2021 від 15 липня 2021 року якою продовжено строк контракту до 17 серпня 2026 року.

Наказом Мінстратегпром від 27 травня 2022 року № 7/п прийнято рішення розірвати з ініціативи Органу управління майном Контракт та звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 27 травня 2022 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

27 травня 2022 року сімейним лікарем ОСОБА_2 було видано медичний висновок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 і сформовано листок непрацездатності за№ 4456912-1.

Відповідачем2 було винесено наказ №65 від 23.06.2022 яким визначено фактичну дату звільнення голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи ОСОБА_1 , а саме з 23 червня 2022 року, враховуючи його перебування на лікарняному.

Відповідачем1 видано наказ від 24.06.2022 № 9/п «Про звільнення голови правління ДІФКУ ОСОБА_1 », даним наказом вносилися зміни до наказу №7 від 27.05.2022. Де в пункті 1 наказу № 9/п від 24.06.2022 зазначено, що розірвати з ініціативи Органу управління майном Контракт та звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 23 червня 2022 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.».

Суд не бере до уваги твердження позивача, що відповідачами не було дотримано вимог ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, де визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності. Позивача було звільнено 23 червня 2022 року. Додатково у суду не має наявних доказів, що позивач 23 червня 2022 року знаходився у стані тимчасової непрацездатності.

Відповідно до п. 1.1 Контракт № 1-2021 від 15 липня 2021 року за цим контрактом Керівник, як голова правління Установи, » зобов`язується забезпечити вирішення питань щодо поточного керівництва Установою, забезпечувати ефективне використання і збереження закріпленого за Установою державного майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Абзацом «й» пункту 5.3 вищезгаданого контракту, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної аудиторської служби її міжрегіональних територіальних органів та підрозділів Органу управління майном.

Відповідно до направлення №34 від 28.01.2022 Держаної аудиторської служби України остання повідомила Державну інноваційну фінансово-кредитну установу про проведення державного фінансового аудиту у період з 31.01.2022 по 09.06.2022.

В рамках проведення державного фінансового аудиту Державна аудиторська служба України направила до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, запити від 31.01.2022, 08.02.2022, 11.02.2022, 17.02.2022, 18.02.2022, 21.02.2022.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у стані непрацездатності в період з 08.12.2021 по 28.02.2022 та в період з 27.05.2022 по 31.05.2022.

Враховуючи листи Держаної аудиторської служби України про надання інформації встановлене наступне.

Так у листі 000300-14/3546-2022 від 18.05.2022 Державна аудиторська служба України на підставі пункту 4.25 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби на І квартал 2022 року з 31.01.2022 розпочала державний фінансовий аудит діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2019 до 31.12.2021.

Водночас, зважаючи на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та на виконання вимог пункту 15 Порядку проведення Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами державного фінансового аудиту діяльності суб`єктів господарювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року № 252, проведення з 24.02.2022 державного фінансового аудиту діяльності ДІФКУ неможливе. З огляду на зазначене, складено Акт про неможливість проведення державного фінансового аудиту. Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби на І квартал 2022 року і вважається таким, що не проведений. Тобто до 1 квітня 2022 року.

У листі від 19.05.2022 № 0003000-14/3566/2022 Держаної аудиторської служби України зазначає, що із 25 березня 2022 року вона відновила діяльність щодо проведення заходів державного фінансового контролю.

У листі 000300-14/3631-2022 від 23.05.2022 вказувалося, що Державна аудиторська служба України на доповнення до листів від 23.02.2022 № 000300-14/2309-2022 та від 19.05.2022 № 000300-14/3566-2022 повідомляє, що при проведенні державного фінансового аудиту діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (далі - ДІФКУ) за період з 01.01.2019 до 31.12.2021 керівництвом ДІФКУ не було забезпечено надання у повному обсязі та у встановлені строки матеріалів, інформації, документів, необхідних для проведення аудиту, чим не виконано законних вимог службових осіб Держаудитслужби, які відповідно до статті 15 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХП «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються

Зважаючи на викладене та керуючись пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 року № 1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», Держаудитслужба пропонує розглянути питання щодо розірвання контракту з керівником ДІФКУ за незабезпечення виконання в установленні строки законних вимог Держаудитслужби.

Суд звертає увагу, що відповідно до наданих доказів позивач виконував посадові обов`язки в оспорюваний період з 01 квітня по 27 травня 2022 року, тобто в період проведення державного фінансового аудиту діяльності. Враховуючи, що Державна аудиторська служба України обмежувалась в проведенні державного фінансового аудиту діяльності лише в періодом першого кварталу 2022 року.

Тим самим спростовуються твердження позивача про те, що він не був відповідальним за забезпечення проведення державного фінансового аудиту діяльності, так як він перебував на лікарняному, а його заступник ОСОБА_4 , виконуючий обов`язки голови правління ДІФКУ.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом, в редакції чинній станом на 27.05.2022

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст.3 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) передбачає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Якщо взяти природу трудового договору, то за ч. 1 та ч. 3 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів належними доказами факт незаконності звільнення позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21,36, 40,41, КзпП України, , ст.ст. 12,13,77,79,81, 263, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України (Код: 43733545, 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 12/2), Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (Код: 00041467, 01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 65-Б) про визнання незаконним та скасуванням наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку у зв`язку із вимушеним прогулом.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1

відповідач 1: Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України: 01008, м. Київ, вул.. М.Грушевського,12/2

відповідач 2: Державна інноваційна фінансово - кредитна установа: 01054, м. Київ, вул.. Богдана Хмельницького,65-Б

Суддя Остапчук Т.В.