Житомирський апеляційний суд
Справа №278/816/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 18 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/816/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 липня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з ОСОБА_2 14627,45 грн або іншу грошову суму у гривнях, яка буде еквівалентна 500 дол.США за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення суду. Одночасно просила, щоб їй повернули долари США у зв`язку зі змінами його курсу та війною.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 червня 2021 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір про наміри у строк до 30 вересня 2021 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . При складанні цього договору нею було сплачено ОСОБА_2 500 дол.США, що зафіксовано у договорі. Договір купівлі-продажу земельної ділянки між ними не був укладений, а тому 500 дол.США підлягають поверненню, не дивлячись на те, що у договорі ця сума іменована «завдатком», хоча за своєю суттю є авансом. У постанові в справі №711/5065/15-ц від 17 червня 2021 року Верховний Суд вказав, що згідно з положеннями ст.ст.546,548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Також Верховний Суд зазначив, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за свою формою та зміст відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Враховуючи вищевикладене вона звернулася до ОСОБА_2 із листом та просила до 15 листопада 2021 року повернути їй 500 дол.США, які остання отримала від неї.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не взяв до уваги постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі №711/5065/15-ц, в якій зазначено, що згідно з положеннями статей 546,548 ЦК України, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає з договору укладеного сторонами. У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за своїм змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем грошова сума - є авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню. В даній ситуації не було забезпечено саме дійсного зобов`язання, сторонами був укладений лише договір про наміри, яким передбачалося укладення договору купівлі-продажу в майбутньому.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Андрієвська Г.В. апеляційну скаргу не визнала та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. При цьому пояснила, що позивач передумала купувати цю земельну ділянку, бо знайшла інший об`єкт для купівлі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала своє місце проживання: АДРЕСА_2 , а також номер телефона. За вказаним скаржником місцем її проживання (перебування, знаходження) апеляційний суд на останню відому йому адресу рекомендованим повідомленням надіслав 01 листопада 2022 року позивачу ОСОБА_1 судову повістку, яка поштою повернута із посиланням на те, що «адресат за вказаною адресою відсутній» (а.с.85-86). ОСОБА_1 не повідомляла суд про зміну місця проживання. Відповідно до положень абзацу другого частини першої ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання судова повістка надсилається учаснику справи, який не має офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена особисто за допомогою телефону (а.с.80 телефонограма). Позивач у судове засідання не з`явилися. Клопотання про відкладення розгляду справи не спрямувала та про причину неявки у судове засідання не повідомила. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин (частина третя ст.131 ЦПК України). Отже, скаржник належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Згідно з частиною другою ст.372 ЦПК України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, передбачені вимогами ст.571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Викладене узгоджується з правовим висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року в справі №361/8331/18 , від 13 січня 2021 року в справі №686/6823/14-ц, від 08 квітня 2021 року в справі №640/19696/17, від 22 лютого 2022 року в справі № 750/2209/21.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 14 червня 2021 року в письмовій формі укладений договір завдатку, за умовами якого сторони домовилися, що ОСОБА_2 продає, а ОСОБА_1 купує земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер (п.2.1 договору).

Для правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання законодавством встановлена обов`язкова письмова форма його укладення, і ця вимога закону була дотримана.

У п.2.4 та підпункті 2.4.1 пункту 2.4 договору завдатку прописано, що сторони дійшли згоди, що в підтвердження факту наміру укладення договору купівлі-продажу об`єкту продажу та з метою забезпечення його виконання покупець передає продавцю грошову суму в розмірі 500 дол.США. Продавцю передається покупцем, як завдаток, в рахунок належного за цим договором платежу, зазначеного в п.2.2 договору, в розмірі 500 дол.США.

Представник відповідача не заперечила отримання ОСОБА_2 500 дол.США, а також того, що купівля-продаж мала відбутися до 30 вересня 2021 року.

Позивач звернулася до відповідача із листом-вимогою про повернення їй 500 дол.США, із посиланням на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений не був та не дивлячись на те, що у договорі ця сума іменована «завдаток», оскільки вважає його за своєю суттю авансом (а.с.8). При цьому послалася на правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 17 червня 2021 року в справі №711/5065/15-ц, у якій зазначено, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись із апеляційною скаргою та обґрунтовуючи підставу апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, посилається на те, що суд в оскаржуваному рішенні не застосував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі №711/5065/15-ц. Посилаючись на неврахування судом правових висновків, скаржник вказує на те, що у цій справі та у справі, яка переглядається, вбачається подібність правовідносин.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 04 червня 2020 року в справі №904/1923/19, від 11 червня 2020 року в справі № 904/1145/19.

Водночас зі змісту постанови Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі №711/5065/15-ц вбачається, що кошти були передані у значно більшому розмірі, ніж передбачено договором завдатку та кошти передавалися розписками частинами. Натомість у справі, яка переглядається, таких обставин не встановлено.

Відтак фактичні обставини у справах є іншими, що виключає подібність правовідносин за істотними правовими ознаками.

Також у матеріалах справи відсутні докази, що договір завдатку або його окремі частини визнавалися судом недійсними, а тому діє презумпція правомірності правочину.

Отже, сума грошових коштів 500 дол.США за своєю правовою ознакою є завдатком, який не підлягає поверненню ОСОБА_1 , яка його сплатила, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують тих обставин, що неукладення договору купівлі-продажу земельної ділянки відбулося з вини позивача.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії»).

Із огляду на вищевикладене суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. За положеннями ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: