СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23532/20

пр. № 2/759/1405/22

22 листопада 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кириленко Т.В.,

при секретарі Істоміній О.Г.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.08.2020р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - виконавець) та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за довіреністю №61АА7248839 від 22.07.2020, ОСОБА_7 (далі - замовник) укладено договір про надання послуг. Відповідно до п.1 вказаного договору, замовник передав виконавцю ексклюзивні права щодо продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2.7 договору сторонами досягнуто взаємної згоди про те, що у випадку укладення Основного договору замовником і третьою особою під час дії договору виконавець має беззаперечне право на отримання винагороди в розмірі, передбаченому п. 4.2 договору. Пунктом 4.2 передбачено, що розмір винагороди виконавця за договором становить 5 відсотків від кінцевої ціни продажу об`єкту. Зазначені грошові кошти замовник зобов`язується сплатити на вказаний виконавцем рахунок протягом 3 банківських днів, наступних за днем підписання основного договору. Також, відповідно до пункту 6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.11.2020, крім випадку, коли виконавець виконує взяте на себе за договором зобов`язання достроково. На думку позивача, в результаті роботи виконавця, 30.10.2020 замовником було укладено основний договір (договір купівлі-продажу квартири), посвідчений приватним нотаріусом Швидкою І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 998. Вартість об`єкту визначена в п.6 договору купівлі- продажу квартири та склала 1 811 200,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідачі свої Договірні зобов`язання перед позивачем не виконали, позивач просить суд стягнути зі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на його користь заборгованість по сплаті винагороди за надані послуги за договором у розмірі 90 560,00 грн., а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2021 року було частково задоволено позовні вимоги та стягнуто солідарно із відповідачів заборгованість за договором у розмірі 45 280 грн. (т. 1 а.с. 57-59).

22.09.2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення (т. 1 а.с. 134-139).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.10.2021 року було скасовано зазначене заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 1 а.с. 188-189).

29.11.2021 року від відповідачки ОСОБА_2 до суду надійшов відзив, згідно якого вона проти позову заперечує, зазначаючи, що зазначений договір був розірваний в односторонньому порядку за її ініціативою, оскільки вона самостійно знайшла покупців на свою квартиру ще до укладення договору з позивачем, а тому вимоги про стягнення 5 % від реальної вартості майна є необгрунтованими (т. 1 а.с. 219-224).

На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва № 265 від 13.05.2022 року було проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному, та визначено суддю Кириленко Т.В.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2022 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 2 а.с. 1-2).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідачка та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 серпня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за довіреністю №61АА7248839 від 22.07.2020 та ОСОБА_7 було укладено договір про надання послуг (т. 1 а.с. 3-4).

Відповідно до п. 1 вказаного договору, замовник передав виконавцю ексклюзивні права щодо продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження наданих послуг позивачем було надано звіт про проведену роботу з реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 30.09.2020 з підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , чорнові записи, в яких зазначені імена потенційних покупців зазначеної квартири, з зазначенням телефонів та результатів переговорів. Вказані послуги були схвалені відповідачами, про що свідчать їх підписи у звіті про проведену роботу по реалізації квартири (а.с.15).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.2020 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , що діє за себе особисто та як представник громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за довіреністю посвідченою нотаріусом Таганрозького нотаріального округу Ростовської області, Ільяновою Тетяною Михайлівною, 22.07.2020 за реєстровим № 61/1-н/61-2020-1-1749 відповідно до своїх часток, передають у власність ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 , приймає квартиру у власність і сплачує за неї обговорену цим договором суму. Предметом цього договору є трикімнатна квартира АДРЕСА_3 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 811 200,00 грн (т. 1 а.с. 7-10).

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.12.2020 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 998, виданий 30.10.2020 Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І.М.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54880786 від 30.10.2020, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидка І.М. (т. 1 а.с. 12).

Згідно із п. 2.7 договору, сторонами досягнуто взаємної згоди про те, що у випадку укладення Основного договору замовником і третьою особою під час дії договору виконавець має беззаперечне право на отримання винагороди в розмірі, передбаченому п. 4.2 договору.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору передбачені права та обов`язки виконавця та замовника.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розмір винагороди виконавця за договором становить 5 відсотків від кінцевої ціни продажу об`єкту. Зазначені грошові кошти замовник зобов`язується сплатити на вказаний виконавцем рахунок протягом 3 банківських днів, наступних за днем підписання основного договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.11.2020р., крім випадку, коли виконавець виконує взяте на себе за договором зобов`язання достроково.

В п. 7.1.3 договору зазначено, що договір може бути розірваний в інших випадках, визначених чинним законодавством України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

За змістом ст. ст. 902, 903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що стоттею 907 ЦК України стороні договору про надання послуг надано право на односторонню відмову від договору.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на початку жовтня повідомила позивача про відмову від договору про надання послуг, що не спростовано позивачем та підтверджується роздруківкою вайбер переписки сторін (т. 1 а.с. 198-208), з якої вбачається, що до 8 жовтня 2020р. між сторонами велась переписки щодо виконання договору про надання послуг з продажу квартири, однак уже 15.10.2020р. позивач направив позивачці листок обліку затрат за продаж квартири від 13.10.2020р. і подальша переписка свідчить лише про виникнення спору про розмір фактичних витрат позивача до одностороннього розірвання Договору про надання послуг.

Крім того, з наданого позивачем списку потенційних покупців квартири АДРЕСА_3 вбачається, що останній раз огляд квартири відбувався 7.10.2020р. (а.с. 16-18). В подальшому, з 8.10.2020р. жодних дій щодо виконання договору позивачем не вживалось.

13.10.2020р. позивачем, за наслідками домовленості щодо розірвання договору про надання послуг від 19.08.2020р. було надіслано рахунок про оплату своїх послуг, відповідно до якого загальна сума наданих ним послуг становить 14 664 грн., а неустойка - 10 000 грн. (т. 1 а.с. 236).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відбулась одностороння відмова відповідачів від договору, право на яку встановлено ст. 907 ЦК України, що на той момент не оспорювалось позивачем, який склав звіт про фактично виконану роботу та направив свій розрахунок вартості виконаної роботи за договором, а тому, враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу квартири був укладений уже після такого розірвання, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача винагороди за п. 4.4. договору в розмірі 90 560 грн.

Посилання позивача на те, що договір від 19.08.2020р. не був розірваний, оскільки сторонами не було підписано додаткової угоди про розірвання Договору відповідно до п. 7.1.1 суд вважає безпідставним, оскільки п. 7.1.3 Договору передбачає розірвання договору в інших випадках, визначених чинним законодавством, а ст. 907 ЦК України надає стороні договору про надання послуг право на розірвання такого договору шляхом односторонньої відмови від нього.

Так, виходячи з приписів ст. 907 ЦК України, реалізація однією із сторін договору на припинення договору в односторонньому порядку здійснюється шляхом повідомлення іншої сторони про прийняття відповідного рішення. Направлення відповідачкою повідомлення про розірвання договору свідчить про те, що вона фактично відмовилась від даного зобов`язання і, відповідно до положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, зазначений договір з того часу є розірваним, а зобов`язання сторін за ним - припиненими.

В той же час, статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем до 7.10.2020р. проводився комплекс заходів, спрямованих на виконання договору та пошук покупців, зокрема оцінка об`єкту продажу, просування рекламних оголошень на спеціалізованих інтернет-сайтах та соціальних мережах, спілкування із вірогідними покупцями, тощо.

Даний факт також підтверджується звітом про виконану роботу станом на 30.09.2020р., який містить детальний опис виконаної позивачем на вказану дату роботи, який підписаний сторонами без жодних зауважень та претензій (т. 1 а.с. 15).

Згідно детального розрахунку, здійсненого позивачем 13.10.2020р., вартість таких послуг складає 14 664 грн., які підлягають стягненню з відповідачів в якості оплати виконаної за договором роботи до його розірвання в односторонньому порядку.

У той же час суд констатує, що умови договору не містять положень про сплату, у випадку розірвання договору, неустойки, а тому не вбачає підстав для стягнення 10 000 грн., які вказав позивач у своїх розрахунках.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову до суду.

Крім того, позивачем під час звернення із позовною заявою заявлялась вимога про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу, про що необхідно зазначити наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України.

У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

На підтвердження понесених судових витрат позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 23.11.2020р., Додаткову угоду № 1, рахунки на оплату та копії квитанції. Разом з цим, позивачем не надано ні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ні акту прийому-передачі вказаних робіт.

Наданий договір про надання правової допомоги від 23.11.2020р. та квитанції не містять жодних відомостей про надання та оплату правничої допомоги саме у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення коштів.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу, як і взаємозв`язок між договором та конкретною справою, у якій така допомога надавалась, мають бути доведеними незалежно від наявності чи відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру такх витрат.

Враховуючи наведене, підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у суду немає у зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 611, 629, 651, 901-907 ЦК України, ст. ст. 76, 81, 137, 141, 265-268 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) збитки в розмірі 14 664 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 975грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.12.2022р.

Суддя Т.В. Кириленко