Номер провадження: 22-ц/813/4314/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23899/20

Номер провадження: 22-ц/813/4314/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою адвоката Струкової Крістіни Олексіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Чернявської Л.М. 03 серпня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути пошкодження труб, яке спричиняє залиття квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що позивачці з ОСОБА_3 в рівних частках належить квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності. У квартирі АДРЕСА_3 проживає відповідач - ОСОБА_2 .

Починаючи з літа 2020 року ОСОБА_2 затоплює житлове приміщення ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 не надає доступ до стояків загального користування добровільно та не вирішує проблему затоплення житлового приміщення, чим створює ряд незручностей та перешкоджає користуванню квартирою АДРЕСА_2 в повному обсязі, тому позивачка змушена звернутись до суду (а. с. 2 - 4).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивачка просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що через несправність труби у квартирі відповідача та його відмову замінити несправну трубу, в її квартирі проходять заливи з вини відповідача.

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засідання суду першої інстанції позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову. Пояснив, що дійсно через несправність стояка проходили заливи. Однак, він звернувся до КП ЖКС «Фонтанський» із заявою про заміну старих комунікацій, оскільки труби не замінювались довгий час з будівництва будинку. Він сплатив вартість матеріалів для заміни труб, однак позивачка не надала доступ працівникам ЖКС для заміни труб в ванній кімнаті її квартири, щоб уникнути прориву комунікацій (а. с. 29).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наданий позивачкою акт про наслідки залиття житлового приміщення не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, так як, не містить конкретних причин залиття квартири, інші необхідні та обов`язкові для такого документа реквізити.

В матеріалах справи є Акт від 07.06.2021 року, складений ПУ № 5 КП «ЖКС «Фонтанський». З даного Акту вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до дільниці № 5 КП ЖКС «Фонтанський» у березні 2021 року із заявою про заміну старих комунікацій холодного водопостачання і каналізації в його квартирі з четвертого до третього поверху, оскільки труби не замінювались імовірно з побудови будинку. Громадянин ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив за матеріали для заміни даних комунікацій у середині травня 2021 року. В кінці травня представники дільниці № 5 неодноразово звертались до громадянки ОСОБА_1 , проживаючої за адресою - АДРЕСА_1 , на третьому поверху, для надання доступу для заміни відповідних комунікацій у ванній кімнаті. Проте, громадянка ОСОБА_1 не надала доступу для заміни відповідних комунікаційних холодного водопостачання і каналізації у ванній кімнаті. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 про заміну комунікацій за адресою АДРЕСА_4 , за наступні прориви комунікацій ОСОБА_2 відповідальності не несе.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог позивачки, оскільки позовні вимоги заявлені не чітко, що унеможливить виконання судового рішення, відсутністю доказів, що залиття квартири позивачки відбулося саме через винні, недбалі дії відповідача. Суд зауважив, що позивачка як заінтересована особа, яка звертається до суду з позовними вимогами про усунення пошкоджень труб, яке спричиняє залиття квартири, не надала доступ для усунення відповідних пошкоджень в позасудовому порядку. Виходячи з вказаного, суд дійшов до висновку про те, що позивачка зловживає своїми правами та штучно створює спір.

При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги, що позивачкою не конкретизовано позовні вимоги, а саме - не зазначено, яким чином та які конкретно труби пошкоджено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами, що відповідач не надає доступу до стояків загального користування добровільно та не вирішує проблему затоплення житлового приміщення, оскільки данні доводи позивача спростовуються Актом від 07.06.2021 року, з якого вбачається протилежне, що саме, що позивач не надав доступ до стояків загального користування (а. с. 31 - 32).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Струкова К.О., діюча від імені ОСОБА_1 ,просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи наявні докази щодо винуватості відповідача в залитті квартири позивачки. Висновки місцевого суду щодо недоведеності позову є хибними. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до посилань апелянта на норми матеріального і процесуального права (а. с. 43 - 50).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_2 не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Струкової Крістіни Олексіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року(а. с. 65 - 65 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2022 року апеляційну скаргу адвоката Струкової Крістіни Олексіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 рокупризначено до розгляду (а. с. 66).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Струкової Крістіни Олексіївни, діючої від імені ОСОБА_1 ,підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О., ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з ј частини квартири під АДРЕСА_2 .

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності ј частини квартири АДРЕСА_5 . Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: р № 7-417, виданий 07.05.2014, видавник: Шоста ОДНК.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , а саме ј частини квартири під АДРЕСА_2 .

Як вбачається з відомостей № С1-219583-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 , у вказаній квартирі зареєстровані такі особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

11 листопада 2020 року комісією в складі працівників ПУ № 5 КП «ЖКС «Фонтанський» складено акт про те, що за адресою АДРЕСА_6 , вірогідно у зв`язку з течією внутрішньо-квартирної розводки у кв. АДРЕСА_7 (основний квартиронаймач ОСОБА_2 ) відбулося затоплення розташованої нижче кв. АДРЕСА_5 (основний квартиронаймач ОСОБА_1 ). Доступ до кв. АДРЕСА_7 надавати відмовились. У зв`язку із затопленням виявлено в ванній кімнаті сліди затоплення на стелі, загальною площею - 1,5 кв. м..

З акту від 07.06.2021 року складеного ПУ № 5 КП «ЖКС «Фонтанський» вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до дільниці № 5 КП ЖКС «Фонтанський» у березні 2021 року із заявою про заміну старих комунікацій холодного водопостачання і каналізації в його квартирі з четвертого до третього поверху, оскільки труби не замінювались імовірно з побудови будинку. Громадянин ОСОБА_2 у повному обсязі сплатив за матеріали для заміни даних комунікацій в середині травня 2021 року. В кінці травня представники дільниці № 5 неодноразово звертались до громадянки ОСОБА_1 , проживаючої за адресою - АДРЕСА_1 на третьому поверсі, для надання доступу для заміни відповідних комунікацій у ванній кімнаті для уникнення прориву відповідних труб. Проте, громадянка ОСОБА_1 не надала доступу для заміни відповідних комунікаційних холодного водопостачання і каналізації у ванній кімнаті.

Між сторонами виникли правовідносини щодо усунення порушень в користуванні належним на праві власності майном.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних висновків про необхідність відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з мотивуванням судом першої інстанції підстав відмови в задоволенні позову.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачкою не конкретизовано позовні вимоги, з огляду на наступне.

Так, необхідність конкретизації позовних вимог та їх обґрунтування обумовлена тим, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У вищевказаному позові ОСОБА_1 просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути пошкодження труб, яке спричиняє залиття квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Між тим, у позові не зазначено, яким чином та щодо яких труб необхідно здійснити заходи усунення пошкоджень. Позовні вимоги є некоректними, виконання можливого рішення за такими вимогами є неможливим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи наявні докази щодо винуватості відповідача в залитті квартири позивачки, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, що завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода стосовно фізичних осіб може бути визначена як фізичний або душевний біль та страждання, зазнані у зв`язку з протиправним поводженням інших осіб (завданням каліцтва, іншого ушкодження здоров`я, спричиненні смерті близьких людей, знищення або пошкодження майна, приниження честі, гідності тощо).

Так, матеріали справи містять докази щодо залиття квартири позивачки. Разом з тим, предмет позову не відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, а зобов`язання вчини певні дії.

Апеляційний суд також звертає увагу позивачки на те, що вона не позбавлена права звернутись до суду з вимогами до відповідача про стягнення матеріальної та/або моральної шкоди в порядку ст. ст. 1166, 1167 ЦК України.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Струкової Крістіни Олексіївни, діючої від імені ОСОБА_1 ,є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову не відповідають вимогам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Струкової Крістіни Олексіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2021 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе