Справа №752/2068/21
Провадження № 2/752/1962/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.09.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувальної давності на напівпідвал будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 22,6 кв.м., що складається з кухні площею 5,2 кв.м., житлової кімнати площею 14,1 кв.м., коридору площею 3,3 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала домоволодіння, що складається з 48/100 частин будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами для його обслуговування. Вся родина позивача, відкрито і безперервно проживала, утримувала і користувалась всім домоволодінням по АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що вона в порядку набувальної давності має право на визнання права власності на напівпідвал будинку АДРЕСА_1 , оскільки вся родина ОСОБА_6 до якої входить й Позивач, починаючи від діда та баби: ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а далі матері та батька: ОСОБА_9 і ОСОБА_5 проживали у будинку АДРЕСА_1 , користуючись і утримуючи все домоволодіння.

Будинок загальною площею 80,1 кв.м. складається з першого поверху будинку загальною площею 57,5 кв.м. та напівпідвальної частини загальної площею 22,6 кв.м.. яким понад 30 років одноосібно користувалася родина ОСОБА_6 . До напівпідвальної частини будинку входить: кухня площею 5,2 кв.м., житлова кімната площею 14,1 кв.м. та коридор площею 3,3 кв.м.

Також, до домоволодіння входять споруди - сарай під літерою «Б», сарай під літерою «В», вбиральня під літерою «Г», споруди №1-7.

За відомостями із Будинкової книги до 1987 року включно в будинку, окрім родини ОСОБА_6 , також проживала родина ОСОБА_10 : ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 . Зі слів родичів, вони проживали саме в напівпідвальній частині будинку.

ОСОБА_11 помер і після його смерті житлову частину напівпідвального приміщення використовували для проживання ОСОБА_12 , 1922 р.н., який був знятий з реєстраційного обліку (виписаний) з будинку 20.08.1959 р. та ОСОБА_4 , 1927 р.н., яка була знята з реєстраційного обліку (виписана) з будинку 13.12.1987 р.

В подальшому, будь-які інші особи - родичі ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 не реєструвалися (прописувалися) в будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, вказані особи мали право виключно на проживання в приміщенні і не володіли цим майном на праві власності.

Починаючи з 1950 року, ОСОБА_7 страхував нерухоме майно, проект газопостачання від 17.09.1953 року, виданий Управлінням Газового Господарства міста Києва на садибу по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_7 .

Крім того, між Міжрайонною виробничо-експлуатаційною конторою №2 управління газового Господарства м. Києва та ОСОБА_7 , який визначений власником будинку був укладений Договір №1298 від 22.05.1958 р. з метою профілактичного надзору діючого, належного замовнику ( ОСОБА_7 ) внутрішньобудинкового газового обладнання по АДРЕСА_1 .

Також, про факт утримання будинку ОСОБА_7 свідчить оплата послуг з водопостачання і газопостачання, сплата податку на утримання рогатої худоби, податку з будівель та земельної ренти.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 і належну йому частину домоволодіння прийняли у спадщину його родичі - дружина і донька: ОСОБА_8 (1905 р.н.) та ОСОБА_9 (1929 р.н.).

Після смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) її частина домоволодіння перейшла у власність її доньки ОСОБА_9 .

Спадок після смерті ОСОБА_9 (дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка доводилась матір`ю ОСОБА_13 прийняв чоловік - ОСОБА_5 .

В подальшому, після смерті ОСОБА_5 спадщина перейшла у власність позивачки.

Позивач зазначає, що спадкоємці ОСОБА_7 також утримували нерухоме майно й сплачували усі необхідні податки.

Позивачу стало відомо, що 52/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Так, згідно даних реєстрових книг бюро, 52/100 частини домоволодіння на праві власності, зареєстровано за:

26/100 ч. за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину 04.12.1992 року;

26/200 ч. за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.04.1994 року, що становить 13/100 ч., (26 х 100): 200 = 13.

13/600 ч. за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2269, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667, що становить 2,17/100 ч., (13 х 100): 600 = 2,17;

26/600 ч. за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2267, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667, що становить 4,33/100 ч., (26 х 100) : 600 = 4,33;

26/600 ч. за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2277, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667, що становить 4,33/100 ч., (26 х 100): 600 = 4,33;

13/600 ч. за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2279, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667, що становить 2,17/100 ч., (13 х 100): 600 = 2,17.

Однак, відповідачі більше ніж 30 років не утримують домоволодіння, не користуються ним, не з`являються за цією адресою і ніколи не пред`являли будь-яких прав на вказане майно.

Наведені обставини свідчать про те, що батьки Позивача, добросовісно, відкрито та безперервно користувалися цим домоволодінням. Вони проживаючи все своє спільне подружнє життя у будинку АДРЕСА_1 і користувались усіма спорудами для його обслуговування, платили комунальні послуги за увесь будинок та утримували його в належному стані.

З огляду на викладене, позивач посилається на те, що у неї за набувальною давністю в силу приписів ст. 344 та ст. 1218 Цивільного кодексу України виникло право власності на 52/100 частину домоволодіння, а саме: на напівпідвальне приміщення по АДРЕСА_1 .

25.01.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

04.11.2021 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справа передана в провадження судді Голосіївського районного суду м.Києва Колдіної О.О.

18.02.2022 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову, просила його задовольнити, оскільки сім`я позивача тривалий час добросовісно володіє всім будинком АДРЕСА_1 , несе витрати на його утримання у т.ч. напівпідвальною частиною. Відповідача більше 30 років в ньому не проживають, не цікавляться ним, відомості про них відсутні.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення судових повісток на сайті суду в зв`язку з відсутністю даних про місцезнаходження відповідачів.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до Технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 13.08.2004 р. будинок складається з 3-х квартир, загальною площею 80,1 кв.м.

На першому поверсі будинку розташовані кв.1 та кв.2 загального площею 57,5 кв.м. та напівпідвальної частини загальної площею 22,6 кв.м.

ОСОБА_1 належить на праві власності 48/100 частини будинку АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. 09.09.2012 р. після смерті ОСОБА_5 .

Інші 52/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Так, згідно даних реєстрових книг бюро відповідно до Інформаційної довідки, що видана КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 28.05.2019 р. за № ПБ-2019№855, 52/100 частини домоволодіння на праві власності, зареєстровано за:

26/100 ч. за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину 04.12.1992 року;

26/200 ч. за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.04.1994 року, що становить 13/100 ч.,

13/600 ч. за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2269, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667,

26/600 ч. за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2267, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667,

26/600 ч. за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2277, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667,

13/600 ч. за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2008 року №4-2279, зареєстрованого в Бюро 08.10.2008 року за №36667.

Позивач звернулась до суду з вимогами про визнання права власності в порядку набувальної давності на напівпідвал будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 22,6 кв.м., що складається з кухні площею 5,2 кв.м., житлової кімнати площею 14,1 кв.м., коридору площею 3,3 кв.м.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 344 ЦК встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За змістом наведеної норми права, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння.

Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Цей висновок Верховний Суд зробив у Постанові від 27.09.2018р., по справі № 571/1099/16-ц та Постанові від 31.10.2018р., по справі № 683/2047/16-ц.

Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В даному випадку, напівпідвальне приміщення є частиною домоволодіння, яке на праві сумісної часткової власності належить сторонам у справі.

Відповідачі у справі не відмовлялись від свого права власності на частину домоволодіння, і таке право не було припинено у визначений законом спосіб.

Сам факт користування позивачем та її сім`єю будинком не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для визнання за позивачем права власності на напівпідвал будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 22,6 кв.м., з огляду на що позов не підлягає задоволенню.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню відповідачами.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя