Справа № 697/1340/22
Провадження № 2/697/428/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Позивач є рідним братом померлого. Після смерті брата відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2001.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 не скористався і свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 не видавалось.

Позивач одержав свідоцтво про право на спадщину за законом № 382/2004, зареєстровано в реєстрі № 1-2687 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зареєстрував вказане майно. В шестимісячний строк позивач фактично вступив в управління спадковим майном, що належало його брату. Відповідач спадщину не прийняв та не збирається цього робити. Через цю обставину позивач не може ні оформити договір купівлі-продажу, ні подарувати успадковане майно.

Виходячи з вищевикладених обставин, позивач просить визнати за ним право власності на все домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 46,9 м.кв., житловою 26,9 м.кв.; а-веранда; сарай В; колодязь питний № 1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.35, 76).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, свої інтереси доручив представляти адвокату Константіновій (Потієнко) Т.М.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Константінова (Потієнко) Т.М. подала до суду заяву про розгляд справи без сторони відповідача. Вказала також про те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 та винесення рішення на його користь (а.с.30).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що зроблено запис № 03, виконавчим комітетом Хмільнянської сільської ради Канівського району Черкаської області від 10 січня 2004 року (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2004 зареєстрованого в реєстрі № 1-2687, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є його брат ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видається свідоцтво складається із права власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03 жовтня 2001 року Канівською державною нотаріальною конторою за реєстром №-1-1703 та зареєстрованого в Канівському виробничому відділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації згідно витягу №-5200074 від 26 жовтня 2004 року (а.с.5).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 (а.с.7).

З нотаріально завіреної копії спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 , встановлено наступне:

30.11.2004 ОСОБА_1 подав заяву в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на право власності на майно, що складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд та 1/2 частину грошових вкладів з відсотками та компенсаціями (а.с.42).

30.11.2004 позивач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд та 1/2 частину грошових вкладів з відсотками та компенсаціями (а.с.56, 57).

Також, 24.12.2004 ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину на майно, що складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд та 1/2 частину грошових вкладів з відсотками та компенсаціями (а.с.61).

24.12.2004 відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд та 1/2 частину грошових вкладів з відсотками та компенсаціями (а.с.67, 68).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до частини другою статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 жовтня 2020 року (справа № 132/3826/18) зазначив, що право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року також роз`яснено судам, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв і свідоцтва про право на спадщину не отримав, не знайшли свого підтвердження, оскільки, як з матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину, подавши в шестимісячний строк 11 червня 2004 року, в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини (а.с.45). З заявою про прийняття спадщини у межах встановленого законом строку 29.06.2004 звернувся також позивач ОСОБА_1 (а.с.46).

В установлені строки відповідач не відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, а тому він набув право на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини.

Враховуючи те, що частки у спадщині спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 є рівними, відповідач як спадкоємець прийняв спадщину та протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, заяв про відмову від спадщини не подавав, правові підстави для спадкування позивачем цілої частки спадкового майна після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Спадкове законодавство передбачає юридичну можливість спадкоємця відмовитися від прийняття спадщини, проте, якщо спадщина прийнята і строки для відмови від її прийняття минули, відповідач позбавлений можливості відмовитися від неї.

Тобто, не вчинення в даному випадку відповідачем відповідних дій щодо відмови від спадщини у встановлені строки має наслідком те, що подальше регулювання спадкових правовідносин відбувається поза його волею, оскільки він в силу закону вважається таким, що набув право на спадщину, прийняв спадщину.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Доказів того, що між сторонами існує спір щодо спадкового майна чи що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів спадковим майном, суду не надано.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що кожний із спадкоємців вчасно звернувся в нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та отримали свідоцтва про право на спадщину у рівних частках, а саме по 1/2.

Доказів щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину грошових вкладів з відсотками та компенсаціями, яке отримав відповідач ОСОБА_2 , позивачем не надано.

Враховуючи те, що визнання позову відповідачем суперечить закону, а саме ч. 1 ст. 1273 ЦПК України, подана представником відповідача до суду заява про визнання позову не може бути правовою підставою для задоволення позовних вимог шляхом визнання судом права власності на все спадкове майно після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом. В даному випадку, відповідач має право розпорядитись майном, отриманим у порядку спадкування, шляхом відчуження його іншому спадкоємцеві, вчинивши відповідний правочин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно є безпідставними. Оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що у даному випадку суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, при цьому позивач та відповідач звільнені від оплати судових витрат, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Б . К . Скирда