печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. ,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

за участю представника позивача Береговенко О.А.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як органу опіки та піклування в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав - ОСОБА_2 та батька - ОСОБА_3 . В обґрунтування позову посилається , що 23 липня 2019 року відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 липня 2019 року № 486 «Про відібрання дитини» малолітнього ОСОБА_4 відібрано від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку напруженими стосунками між матір`ю та дитиною, що несе загрозу життю та здоров`ю дитини. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12.12.2019р. відібрано дитину без позбавлення батьківських прав. 16.04.2020р. розпорядженням № 191 надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування», розпорядженням №196 влаштовано на повне державне утримання. Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити, позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути аліменти в розмірі ? частини доходів , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачка проти позову про позбавлення батьківських прав не заперечувала, заперечувала проти стягнення аліментів, вказувала на те , що дитина періодично мешкає з нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся за останнім відомим місцем проживання.

Ухвалою суду від 23.05.2022р. відкрито провадження по справі в порядку загального.

Ухвалою суду від 20.07.2022р. призначено до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до слідуючого.

Судом встановлено, що на обліку у Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з 29 червня 2010 року перебуває неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та бабусею, а місце знаходження батька невідоме.

23 липня 2019 року відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 липня 2019 року № 486 «Про відібрання дитини» неповнолітнього ОСОБА_4 відібрано від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку напруженими стосунками між матір`ю та дитиною, що несе загрозу життю та здоров`ю дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-1V «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя та або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав або одного із них або відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 12.12.2019р. відібрано дитину без позбавлення батьківських прав.

16.04.2020р. розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 191 надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування», розпорядженням №196 дитину влаштовано на повне державне утримання.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 4 ст.19 СК визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши всі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивач не надав суду таких доказів, які б підтверджували свідоме та умисне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню сина.

Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачі є особами, які злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачів застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачів відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України".

Відповідно до ч.5 ст.19 СК орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Крім того позивач не надав до суду відповідний висновок, акт обстеження умов проживання дитини , батьків.

За таких обставин у цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлена батьківських прав, що не суперечило б Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Аналізуючи зібрані докази , суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення аліментів , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.193 СК України з батьків, які не беруть участі в утриманні дитини, що перебуває у державному або комунальному закладі, аліменти можуть бути стягнуті на загальних підставах. Батьки не можуть перекласти свій обов`язок по утриманню дитини на інших осіб або державу. Перебування дитини у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі не припиняє обов`язку батьків щодо її утримання. Якщо матір, батько добровільно не надають дитині утримання, з них можуть бути стягнені аліменти в судовому порядку.

З відповідною вимогою до суду може звернутися адміністрація закладу, у якому перебуває дитина. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. роз`яснюється, що, якщо дитина постійно проживає в такому закладі, а батьки не беруть участі в її утриманні, адміністрація цього закладу має право подати до них позов в інтересах дитини, оскільки виконує функції опікуна й піклувальника відповідно до ст. 245 СК України. Адміністрація установи в такому випадку виступає одержувачем аліментів.

Позов може бути пред`явлений органом опіки й піклування або прокурором, якщо це не зроблено адміністрацією закладу, у якому перебуває дитина. Відповідно до ст. 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

В судовому засіданні встановлено , що не заперечувалось представником позивача , дитина приходить додому , ночує дома , знаходиться на утриманні відповідачки.

З відповідача були стягнуті аліменти відповідно до рішення Печерського районного суду м.Києва від 17.08.2028р. в розмірі 1000грн. Відповідачка є інвалідом 2групи з дитинства.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 19,164,193 СК України, ст..12,13,77,79, 81,263,264,280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування: 01010,м. Київ, вул.. М.Омельяновича - Павленка, 15

відповідач 1: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1

відповідач 2: ОСОБА_3 : АДРЕСА_2

Дата складання повного тексту рішення 9.12.2022р.

Суддя Остапчук Т.В.