УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5719/22

Провадження №: 2-з/755/111/22

"11" липня 2022 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., розглянувши матеріали заяви представника заявника Тути Інни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

07 липня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява представника заявника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову. Просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 67317149, що знаходиться у Баришівському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), щодо виконання наказу Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2021 року, який виданий у справі № 759/23031/21; накласти заборону на вчинення будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадження № 67317149, що знаходиться Баришівському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), щодо виконання наказу Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2021 року, який виданий у справі № 759/23031/21; зупинити виконавче провадження № 67317149, що знаходиться в Баришівському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), щодо виконання наказу Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2021 року, який виданий у справі № 759/23031/21.

Заяву про забезпечення позову заявник мотивує тим, що 19.03.2014 між ним, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. У шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження.

Шлюб розірваний 20.09.2021 року, що підтверджується копією судового рішення.

Заявник зазначив, що сплачує аліменти, починаючи з моменту припинення спільного проживання. Останнє рішення, яке стосується аліментів було прийнято Святошинським районний судом м.Києва, а саме: видано судовий наказ від 11.10.2021 року у справі 759/23031/21, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заявник достеменно знаючи, що він повністю забезпечує дітей всім необхідним, адже вони фактично проживають з ним, та розуміючи, що аліменти є виключно власністю дітей, відкрив на ім`я старшої доньки ОСОБА_4 банківський рахунок, на який з листопада 2021 року перераховує аліменти на утримання двох дітей у розмірі від 5 000 грн. до 7 000 грн., що підтверджується долученими до позовної заяви квитанціями про перерахунок грошових коштів з призначенням платежу: «Аліменти на утримання дітей», а також довідкою з АТ КБ «Приватбанк» від 15.11.2021 року про належність банківського рахунку ОСОБА_4 .

Факт проживання дітей з батьком з липня 2021 року підтверджується актом оцінки потреб сім`ї № 345 від 27.07.2021 року, актом обстеження житлових умов від 27.07.2021 року, актом обстеження житлових умов від 03.11.2021 року, постановою Київського апеляційного суду від 26.05.2022 року у справі 759/17503/21.

Однак, ОСОБА_2 пред`явила до виконання судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. Судовий наказ на виконанні перебуває в Баришівському відділі ДВС у Броварському районі Київської області, в межах виконавчого провадження №67317149. Станом на день подачі заяви позивачу нараховано заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 58 373 грн.

Отже, фактично на заявника, з яким проживають діти та який здійснює повноцінне матеріальне забезпечення дітей всім необхідним, покладений обов`язок сплачувати на користь відповідача аліменти на утримання дітей. Зі слів заявника це свідчить про покладення на нього подвійних обов`язків, окрім того, що він матеріально утримує дітей, також ще змушений безпідставно сплачувати аліменти відповідачу.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Нормою ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому. при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Судом встановлено, що 07 липня 2022 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості.

Із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів встановлено, що із заявника ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно судового наказу Святошинського районного суду міста Києва.

З матеріалів справи вбачається, що Баришівським відділом державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження ВП № №67317149 про стягнення із заявника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Статтею 5 вказаного Закону перелічені обов`язки органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що не підлягають доказуванню обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Також суд зазначає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом призупинення стягнення аліментів до вирішення справи по суті спору може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Жодних обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов та будь-яких належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заявником не надається.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову саме в вибраний заявником спосіб.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що у задоволенні заяви представника заявника Тути Інни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Законом України „Про виконавче провадження, ст. ст. 14, 82, 149, 150, 151, 153, 247 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника заявника Тути Інни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: І.В.Коваленко