Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2022 Справа №607/23424/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Братасюка В.М.

за участі секретаря Мокрій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про визнання зобов`язання за договором припиненими, стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Купенко М.С. звернулась в суд з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про визнання зобов`язання за договором припиненими, стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» 08.07.2019 укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793, що складається з: пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793 від 08.07.2019, акцепту - заяви про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793, на суму 3000,00 гривень на споживчі потреби з 08.07.2019 по 01.08.2019 включно, зі сплатою процентів 1,9% в день на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину позики. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика. У разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожен день прострочення платежу. Кошти на погашення заборгованості проводяться в наступній черговості: у першу чергу - сума нарахованої пені; у другу чергу - нараховані проценти за користування кредитом; у третю чергу - сума кредиту.

Позивач звертає увагу, що у відповідності до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином, з 17.08.2019 нарахування пені понад суму понад 15000 гривень (3000/2) не могла здійснюватися.

У встановлений договором строк, ОСОБА_1 не сплатила проценти за користування кредитом та не повернула суму кредиту, відтак станом на 01.08.2019 заборгованість позивача перед відповідачем складала 4425 гривень, з яких: 3000 гривень - сума позики, 1425 гривень - сума нарахованих процентів. У відповідності до умов п.6.2. Пропозиції з 02.08.2019 за неповернення суми позики та несплату процентів за користування позикою Позивачу здійснювалось нарахування пені у 2,9% в день на суму заборгованості 4425,00 гривень. Однак, як вбачається з наданого відповідачем системного розрахунку виконання договору № 355793, кредитор продовжив нарахування споживачу послуг процентів, чим порушив п. 7 Акцепту, п.3.2. та 3.3. Пропозиції. Позивачем 06.08.2019 здійснено оплату 1860,00 гривень в рахунок оплати 513,00 гривень пені та 1346,70 гривень процентів. З 06.08.2019 нарахування пені здійснювалось на сумі в 3078,30 гривень, з яких: 3000,00 гривень - сума позики, 78,30 гривень - сума нарахованих процентів.19.08.2019 Позивачем сплачено Відповідачу 831,00 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості по пені в 986,70 гривень, після чого залишок пені становив 155,70 гривень. За рахунок платежу від 22.09.2019 в 660,00 гривень мало бути погашено залишок пені в 155,70 гривень, 78,30 гривень процентів та частину суми позики із залишку в 426,00 гривень, після чого залишок суми позики мав становити 2574,00 гривень. Після платежу 03.10.2019 в 1955,00 гривень залишок позики мав становити 619,00 гривень. Здійснивши платіж 08.10.2019 в 1435,00 гривень позивач повність погасив заборгованість за Договором (зобов`язання припинилось повним виконанням) та виникла переплата в сумі 816 гривень.Позивач зауважує, що після здійснення зазначеного платежу, зокрема виконання зобов`язання за договором в повному обсязі ТОВ «ФК«ДЖОБЕР» не визнав повного погашення позичальником суми боргу, нею були здійсненні платежі від 05.11.2019 - 2136,00 гривень, 15.11.2019 - гривень, 29.11.2019 - 920,00 гривень, 23.12.2019 - 1800,00 гривень, 03.01.2020 - 655,00 гривень, 16.01.2020 - 827,00 гривень, 29.01.2020 - 3808,98 гривень, що призвело до переплати в сумі 11532,98 гривень, тобто кошти відповідачем отримані після виконання договору без правових підстав. Однак, не зважаючи на отримання грошових коштів від позивача без правових підстав, відповідач не здійснив їх повернення.

На переконання позивача набуття відповідачем грошових коштів без правових підстав порушує її право на мирне володіння належним йому майном - коштами в сумі 11532,98 грн., що суперечить положенням ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; згідно яких кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, позивач вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 08.10.2019 року по 07.12.2021 рокувідповідач повинен сплатити інфляційні втрати за користування грошовими коштами у сумі 1598,96 гривень та 3 % річних у сумі 682,02 гривень.

Разом з тим, оскільки позивач не є спеціалістом в галузі права, тому для надання фахової юридичної допомоги при захисті своїх порушених прав звернулася за професійною правничою допомогою до адвоката та понесла витрати на оплату послуг останнього на загальну суму 6000 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити, визнати зобов`язання за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355993 від 08.07.2019, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 припиненим 08.10.2019 та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» на користь ОСОБА_1 13813,96 гривень, з яких: 11532,98 гривень - безпідставно отримані грошові кошти; 1598,96 гривень - інфляційні втрати за період з 08.10.2019 року по 07.12.2021 року; 682,02 гривень - 3 % річних за період з 08.10.2019 року по 07.12.2021 року,а також судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу адвоката.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Купенко М.С. не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 223 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08.07.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793, що складається з: пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793 від 08.07.2019 (надалі - Пропозиція),акцепту - заяви про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793 (надалі - Акцепт), на суму 3000,00 гривень на споживчі потреби з 08.07.2019 по 01.08.2019 включно, зі сплатою процентів 1,9 % в день на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину позики.

Відповідно до пункту 7 Акцепту проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика.

Згідно п.3.2. Пропозиції проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика.

Позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика - визначено п. 3.3. Пропозиції.

Відповідно до п. 4.2. Пропозиції загальна вартість позики 4425,00 гривень, з яких: 3000

гривень - сума позики, 1425 гривень - сума нарахованих процентів.

Згідно п. 4.11. Пропозиції погашення заборгованості за договором проводиться в наступній черговості:

1)у першу чергу сплачується неустойка - пеня (у разі її нарахування) та суми нараховані за обслуговування позики (у разі використання послуг фінансових посередників);

2)у другу чергу сплачуються проценти за користування позикою;

3)у третю чергу сплачується сума позики.

У разі порушення Позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожен день прострочення платежу - визначено п.6.2. Пропозиції.

Як встановлено судом, позивач у визначений договором строк, не повернула ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» суму кредиту та не сплатила проценти за користування кредитом. Відтак, станом на 01.08.2019 заборгованість позивача перед відповідачем становила 4425 гривень, з яких: 3000,00 гривень - сума позики, 1425,00 гривень - сума нарахованих процентів.

Як встановлено судом, у пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355793 від 08.07.2019 п.8.3.1 визначено, що дія договору припиняється у випадку закінчення строку, на який він укладений. Строк дії договору складає 25 днів та закінчується 01.08.2019 відповідно до п.9.2.

Водночас закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як вбачається із платежів до кредитного договору № 355793 від 08.07.2019року та детального розрахунку до кредитного договору № 355793 від 08.07.2019року ОСОБА_1 позивач на погашення суми кредиту, процентів та пені сплатила на користь відповідача грошові кошти наступними платежами: 06.08.2019 - 1860,00 гривень; 19.08.2019 - 831,00 гривень; 22.09.2019 - 660,00 гривень; 03.10.2019 - 1955,00 гривень; 08.10.2019 - 1435,00 гривень; 05.11.2019 - 2136,00 гривень; 15.11.2019 - 570.00 гривень; 29.11.2019 - 920,00 гривень, 23.12.2019 - 1800,00 гривень; 03.01.2020 - 655,00 гривень, 16.01.2020 - 827,00 гривень; 29.01.2020 - 3808,98 гривень.

Як вбачається з умов договору та наданого детального розрахунку виконання договору № 355793, з 02.08.2019 відповідач не мав нараховувати проценти за користування позикою, оскільки умовами п. 7 Акцепту, п.3.2. та 3.3. Пропозиції сторони погодили їх нарахування не більше строку, на який надається позика, тобто з 08.07.2019 по 01.08.2019 включно, однак продовжив нарахування позивачу процентів, чим саме порушив п. 7 Акцепту, п.3.2. та 3.3. Пропозиції. Водночас продовжуючи нарахування процентів, відповідачем з незрозумілих причин припинялось нарахування пені, зокрема 07.08.2019року, 20.08.2019року, 09.10.2019року, 06.11.2019року, 30.11.2019року, 24.12.2019року, 30.12.2019року, 04.01.2020року, 17.01.2020року.

У відповідності до умов п.6.2. Пропозиції з 02.08.2019 за неповернення суми позики та несплату процентів за користування позикою Позивачу здійснювалось нарахування пені у 2,9% в день на суму заборгованості 4425,00 гривень.

Позивачем 06.08.2019 здійснено оплату 1860,00 гривень в рахунок оплати 513,00 гривень пені та 1346,70 гривень процентів.

З 06.08.2019 нарахування пені здійснювалось на сумі в 3078,30 гривень, з яких: 3000,00 гривень - сума позики, 78,30 гривень - сума нарахованих процентів.

19.08.2019 позивачем сплачено відповідачу 831,00 гривень в рахунок часткового погашення заборгованості по пені в 986,70 гривень, після чого залишок пені становив 155,70 гривень.

За рахунок платежу від 22.09.2019 в 660,00 гривень мало бути погашено залишок пені в 155,70 гривень, 78,30 гривень процентів та частину суми позики із залишку в 426,00 гривень, після чого залишок суми позики мав становити 2574,00 гривень.

Після платежу 03.10.2019 в 1955,00 гривень залишок позики мав становити 619,00 гривень.

Таким чином, здійснивши платіж 08.10.2019 в розмірі 1435,00 гривень, на думку позивача, вона повність погасла заборгованість за Договором (зобов`язання припинилось повним виконанням) та виникла переплата в сумі 816 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Під припиненням зобов`язання розуміється погашення прав та обов`язків сторін, що складають його зміст. Це означає, що кредитор і боржник більше не пов`язані правами та обов`язками.

В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Водночас відомості про те, що зобов`язання позивача за Договором припинилося, внаслідок його виконання в повному обсязі саме 08.10.2019року відсутні, цілком очевидним є лише те, що дія договору припинилася у зв`язку із закінчення строку, на який він укладений, розрахунки (здійсненні як відповідачем та і позивачем) заборгованості за договором як і нарахування заборгованості, зокрема в частині нарахування відсотків та пені, не відповідають умовам договору.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Отже підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» грошових коштів у сумі 13813,96 гривень, суд зазначає наступне.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави.

Загальні умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, адже отримання однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони у порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень.

Так, до позовної заяви позивачем долучено відомості щодо виконання нею умов договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) №355793 від 08.07.2019року у яких представником позивача - адвокатом Купенко М.С. здійснено розрахунок заборгованості позивача, зокрема нарахування процентів, пені та здійсненні нею оплати на погашення суми кредиту, процентів та пені. Згідно вказаної відомості ОСОБА_1 за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) №355793 від 08.07.2019року сплатила ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» кошти у розмірі 17457,98 грн., з яких 1425 грн. - проценти за користування сумою позики за період з 08.07.2019 по 01.08.2019 включно; 1500 грн. - пеня; 3000 грн. - основна сума заборгованості (тіло позики); 11532,98 грн. - отриманні ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» без правових підстав (переплата).

Здійснюючи вищезгаданий розрахунок, сторона позивача посилається на Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на 05.10.2018), зокрема ст. 21, яка встановлює, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Разом з тим, суд такі доводи позивача відхиляє, оскільки згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на 05.10.2018), цей закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

Таким чином, правовідносини які склалися між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» не регулюється нормами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитний договір укладався строком до одного місяця, відтак при здійсненні вищезгаданого розрахунку представником відповідача безпідставно застосовано ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», щодо не можливості нарахування пені більше 50 % суми наданого кредиту.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У ч. ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи докази дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, щопозов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає, зобов`язання за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 355993 від 08.07.2019, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 не може бути визнане припиненим 08.10.2019року, а також про недоведеність позивачем того факту, що відповідач без належних правових підстав заволодів належними позивачу коштами у сумі 11532,98 грн. Оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів, суд не вбачає підстав і для стягнення сум інфляційних нарахувань та 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, судовий збір у сумі 908 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також з урахуванням ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка визначає, що у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. слід покласти на ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-82, 89, 133, 141 ч. 1, 6, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» про визнання зобов`язання за договором припиненими, стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Судовий збір у сумі 908 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заочне рішенняможе бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Купенко Максим Сергійович, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЖОБЕР», місцезнаходження: проспект С.Бандери, 8 корпус 6, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41939706.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк