Справа № 200/3143/17
Провадження № 4-с/932/45/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участі секретаря судового засідання Мотуз Я.А., представника скаржника Препелиці Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», на бездіяльність та рішення державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області,

В С Т А Н О В И В:

23.02.2017 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», на бездіяльність та рішення державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області.

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області перебувало виконавче провадження ВП № 52390522, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 278 409, 29 грн.

21.12.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Мандражи О.П. було винесено постанову № 52390522 про повернення виконавчого документу стягувачу. Копію постанови отримана стягувачем 14.02.2017.

ПАТ «Банк Кредит Дніпро» не погоджується із означеною постановою, вважаючи її незаконною і необґрунтованою. Так, на думку стягувача, державним виконавцем не вжито всіх заходів, направлених на виявлення у боржника майна, не оголошено розшук майна, не направлено запити до відповідних органів з метою встановлення зареєстрованого за боржником нерухомості, земельних ділянок, транспортних засобів. В результаті чого судове рішення залишається не виконаним, що є порушенням ст. 129-1 Конституції України.

На підставі цього, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Саратовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області Мандражи О.П. щодо повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1943/09 виданого 09.03.2016 року, та скасувати постанову старшого державного виконавця Саратовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області Мандражи О.П. від 21.12.2016 про повернення виконавчого листа стягувачу.

Представником Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області подано відзив на скаргу, в якому державний виконавець Мандражи Олена вказує, що повернення виконавчого документу стягувачу було проведено правомірно, оскільки боржник за адресою, вказаною у виконавчому листі не проживає, майна, яке належить на праві власності, не виявлено. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Скарга перебувала у провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2

27 лютого 2017 року відкрито провадження по скарзі, призначено скаргу до судового розгляду.

Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 12.06.2020 скаргу передано судді Сліщенко Ю.Г.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2020, скаргу прийнято в провадження судді Сліщенко Ю.Г.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 07 липня 2020 року за № 2049/0/15-20, суддю Сліщенка Ю.Г. звільнено з посади судді, у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 10.02.2021 скаргу передано судді Кондрашову І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року скаргу прийнято в провадження судді Кондрашова І.А.

В судовому засіданні представник АТ «Банк Кредит Дніпро» підтримала вимоги скарги, просила її задовольнити.

Представник Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.

Суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутність представнику Саратського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника скаржника, перевіривши доводи скарги та долучені до неї матеріали, суд приходить до таких висновків.

Основною конституційною засадою цивільного судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є однією із стадій цивільного процесу та врегульоване розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон»), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Як передбачено ч. 1 ст. 27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області перебував виконавчий лист № 2-1943/09 виданого 09.03.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у розмірі 278 409, 29 грн.

Виконавче провадження було відкрито 28.09.2016 року.

21.12.2016 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Мандражи О.П. було винесено постанову № 52390522 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець виходила з того, що за боржником не зареєстровано на праві власності майна, на яке можна звернути стягнення, а боржник за адресою, вказаною у виконавчому листі, не проживає.

Суд не може погодитись з таким висновком державного виконавця, тому що відсутність боржника за певною адресою не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки в силу положень ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний організувати розшук боржника чи його майна, у випадку відсутності відомостей про його місце проживання чи перебування, або відсутності у нього майна.

В судовому засіданні встановлено, що із поданням про проведення розшуку боржника чи його майна, державний виконавець не зверталась.

Крім того, суду не надано доказів того, що державним виконавцем своєчасно, у повному обсязі, неупереджено та всебічно було вжито заходів для виконання рішення суду. Так, державний виконавець формально обмежилась складанням акту про відсутність майна, проте доказів виявлення такого майна, спрямування відповідних запитів, їх реєстрації в журналі вихідної кореспонденції, отримання таких запитів відповідними органами, матеріали скарги не містять.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

У справі «Півень проти України» від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу було здійснено передчасно, а постанова від 21.12.2016 про повернення виконавчого листа № 2-1943/09 ПАТ «Банк Кредит Дніпро», є невмотивованою, а відтак підлягає до скасування.

В частині вимог скарги щодо визнання дій державного виконавця неправомірними, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки немає необхідності додатково визнавати дії виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу неправомірними, тому що скасування відповідної постанови є ефективним способом захисту та в повній мірі призведе до захисту порушених прав стягувача ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та скасування постанови від 21.12.2016 про повернення виконавчого листа № 2-1943/09 стягувачу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258 - 261, 353, 447, 449, 450 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», на бездіяльність та рішення державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області, задовольнити частково.

Постанову старшого державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області Мандражи О.П. № 52390522 від 21.12.2016 про повернення виконавчого листа № 2-1943/09 від 09.03.2016 року стягувачу, скасувати.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів із дня її проголошення.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ