Справа № 278/2085/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади с. Оліївка в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту належності майна та визнання права власності і порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Протягом шести місяців після смерті останнього вона звернулась до приватного нотаріуса Стражник Т. О. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

У зв`язку з наведеним позивач просить суд:

- встановити факт належності ОСОБА_2 комплексу будівель та споруд № 2 (гараж № НОМЕР_1 ) загальною площею 291,3 кв м на території Оліївської сільської ради, поза межами населених пунктів на праві приватної власності;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на комплекс будівель та споруд № 2 (гараж № НОМЕР_1 ) загальною площею 291,3 кв м на території Оліївської сільської ради, поза межами населених пунктів в порядку спадкування за законом після сметрі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання сторони не з`явились.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача; позов підтримав у повному обсязі (а.с. 149).

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив; про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 67, 69, 113). Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини, які підлягають захисту в порядку спадкування, виникли з відносин членства у реорганізовному колективному сільськогосподарському підприємстві.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої та третьоїстатті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Порядок виділення майнового паю передбачено Законом України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року № 2114-XII (далі-Закон № 2114-XIІ), указом Президента України "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" від 29 січня 2001 року №62/2009, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки".

Відповідно до положень ст. 9 Закону "Про колективне сільськогосподарське підприємство", до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Указом Президента України від 29.01.2001 №62/2001 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" та Постановою КМУ від 28.02.2001 № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" визначено, що до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також, особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий, зокрема, пенсіонери, спадкоємці померлих осіб, які мали право на такий пай.

Згідно з Методикою уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 (далі - Методика), майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Разом з тим, пунктом 2 Методики визначено, що співвласники - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі", що працівникам підприємства (організації), що приватизується та прирівняним до них відповідно до ст.6 Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" особам безоплатно надається частка державного майна (акції).

Згідно п. 1 та п. 2 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177 (з наступними змінами та доповненнями) відповідно до цього Порядку визначаються розміри паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємства), у тому числі реорганізованих, у яких не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства, а також уточнення розмірів паїв у тих підприємствах, де майно призначалося, але не використано для погашення заборгованості із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів і державних цільових фондів у зв`язку із списанням цієї заборгованості відповідно до законодавства.

Для визначення розмірів майнових паїв членів підприємств необхідно: затвердити Положення про порядок паювання майна; скласти список осіб, які мають право на майновий пай; визначити індивідуальні майнові паї.

Відповідно до п. 13 та п. 14 вказаного Порядку майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком.

Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства.

Членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (частина 1 статті 1 та стаття 5 Закону України Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року № 2114-XII).

Отже, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року № 2114-XII, трудові відносини членів підприємства регулюються частини 1 статті 19 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року № 2114-XII і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.

Відповідно до статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Якщо позивач не заявляє вимоги до усіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.

Предметом розглядуваного спору є правовідносини, які виникають з права спадкування на комплекс будівель та споруд № 2 (гараж № НОМЕР_1 ) пайового фонду бувших членів КСП «Оліївське», йомовірно, реорганізованого у ВСК «Світоч», у зв`язку із чим вони нерозривно пов`язані з правами та обов`язками членів ВСК «Світоч», які позивачем та його представником до участі у справі в якості відповідачів не залучалися та позовних вимог до цих осіб, як до відповідачів, заявлено не було.

Тому, враховуючи предмет і підстави позову, суд вважає, що члени пайового фонду КСП «Оліївське», йомовірно, реорганізованого у ВСК «Світоч», мають безпосередній зв`язок із спірними правовідносинами та мали б брати участь у справі як співвідповідачів, оскільки вирішення зазначеного спору може вплинути на їхні права та інтереси.

Таким чином, беручи до уваги, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є виключним правом позивача, а обов`язком суду є розгляд справи в межах заявлених позовних вимог на підставі поданих сторонами та третіми особами доказів, та оцінка судом обґрунтованості позовних вимог може відбуватися лише з урахуванням належності відповідачів у справі, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 48, 51, 81, 89, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Територіальної громади с. Оліївка в особі Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту належності майна та визнання права власності і порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02.01.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік