Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої - судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Тимко М.В.,
представника позивача адвоката Куруц А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 28 грудня 2004 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 отримала дівоче прізвище ОСОБА_5 . Згодом, між сторонами знову виникли стосунки та народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки, влітку 2010 року ОСОБА_8 не мала місця реєстрації в м. Ужгород, та була вагітна донькою - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то Позивач разом із своєю матір`ю не заперечували, щоб місце реєстрації Відповідача було за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач 27.07.2010 року зареєструвалася за місцем проживання Позивача.
Позивач стверджує, що відповідач за вказаною адресою фактично не проживала, а була тільки зареєстрована там. Відповідач знайшла собі іншого співмешканця з яким були стосунки і від якого народилася донька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В подальшому, Відповідач одружилася з ОСОБА_11 від якого з`явилися діти: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
02.10.2021 року за місцем проживання сім`ї гр. ОСОБА_14 по АДРЕСА_2 було встановлено, що її чоловік гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у стані алкогольного сп`яніння жорстоко побив дерев`яною ніжкою від стола та іншими предметами спільну доньку гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_14 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за те, що дитина постійно втікала з дому, щоб не бути присутньою при сварках подружжя. За словами матері, ОСОБА_9 після побиття встала з підлоги і лягла на ліжко. Вночі о 04:41 виявили, що дитина померла.
Відносно матері дітей ОСОБА_14 відкрито кримінальне провадження за ч.З ст. 135 Кримінального кодексу України, тобто , залишення в небезпеці, що спричинило смерть людини (власної доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Позивач вказує, що являється одноособовим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 306085868 від 28.07.2022 року та за № 306085556 від 28.07.2022 року.
Факт реєстрації Відповідачки, як сторонної особи в його помешканні Позивача обтяжує його право власності, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу.
Відповідачка не проживає в даній квартирі тривалий час , в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, а факт реєстрації її порушує право власника на вільне користування та розпорядження майном позивача.
У зв`язку з наведеним у озовній заяві , позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 31.10.2022 року закрито підготовче судове засідання, а справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його .представник адвокат Куруц А.А. підтримав позовні вимоги, просив задовольнити з підстав та мотивів наведених у позовній заяві.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 - та проживає в АДРЕСА_3 . з 2005 року. Зазначила, що відповідчка ОСОБА_2 ніколи не проживала за адресою АДРЕСА_1 , таку ніколи не бачила та не спілкувалась з не.ю.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 також зазначив, що він є сусідом позивача та проживає за адресою АДРЕСА_4 . Проживає за даною адресою з 1995 року. При цьому, ніколи не бачив, що відповідач ОСОБА_2 проживала з позивачем за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та ого представника ОСОБА_17 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, зокрема за даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.12.2022р., за індексним номером 318312987 сформованим приватним нотаріусом Парамоновим О.В. слідує, що за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 22.01.2003року на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 37.3 кв.м. , житлова площа 17.3 кв.м. у розмірі частки Ѕ. та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.07.2022р. виданого після смерті матері ОСОБА_18 позивач набув право власності на іншу 1/2 частку квартири за вищевказаною адресою. .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданої Ужгородською міською радою слідує, що відповідач ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 27.07.2010 року значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 .
Дані обставини також підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями форми Б виданою головним спеіалістом відділу реєстрації ОСОБА_19 щодо .місця реєстрації відповідача .
Разом з цим, як стверджує у позовній заяві позивач, відповідач ОСОБА_5 ( ОСОБА_14 ) ніколи за вказаною адресою не проживала. Ці обставини підтверджуються актом про не проживання за місцем реєстрації складеним 05.08.2022 року комісією у складі голови правління ОСББ «Газда-2015» та сусідів, а також поясненнями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , наданими у судовому засіданні.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 ( ОСОБА_14 ) є колишньою дружиною позивача, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 28.12.2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області.
У сторін народились спільні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з цим, як стверджує позивач у позовній заяві реєстрація відповідача у квартирі, що належить йому на праві приватної власності , порушує його права , як власника та зобов`язує нести додаткові витрати за комунальні послуги.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).
У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.
Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.
Крім того, згідно ч.1 статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Оскільки, як встановлено судом , відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача однак, зареєстрована у квартирі, що належить виключно на праві приватної власності позивачу, то така особа може втратити право на користування житлом з підстав захисту права власності саме власника (статті 383, 391 ЦК України).
Крім того, згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Так, стаття 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Як убачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
З огляду на викладене вище , оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки, право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 258, 259, 263- 265, 273, 279, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 401-406 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою в АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. сорок коп.) грн.
Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 27.12.2022 року о 15 год. 10 хв..

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул