Апеляційне провадження №22-ц/824/5129/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортконсалтинг», ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та акту передачі нерухомого майна та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортконсалтинг» до ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №759/17146/20 за первісним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Комфортконсалтинг», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна про визнання договору купівлі-продажу та акту передачі нерухомого майна недійсним та за зустрічним позовом ТОВ «Комфортконсалтинг» до ОСОБА_1 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

У грудні 2021 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо ј частини житлового будинку (квартира АДРЕСА_1 , право власності на які на даний час зареєстровано за ТОВ «Комфортконсалтинг».

В обґрунтування заяви зазначила, що даний спосіб забезпечення позову є ефективний, оскільки виключить усі ризики невиконання майбутнього судового рішення та буде належним способом забезпечення відновлення прав позивача.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання про забезпечення позову задовольнити.

20.06.2022 року до Київського апеляційного суду від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без участі представника контори.

20.06.2022 року до Київського апеляційного суду від ТОВ «Комфортконсалтинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство, не погоджуючись із викладеним у апеляційній скарзі доводами, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

21.06.2022 року до Київського апеляційного суду від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що обраний заявником вид забезпечення позову у виді заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії не є співмірним із заявленими позивачем вимогами і фактично позбавляє відповідача права користування належним йому майном.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Як зазначено вище, одним із основних питань, які суд вирішує при забезпеченні позову, є питання співмірності заявленого заходу забезпечення позову як позовним вимогам, так і заявленим можливим ризикам. При цьому, зважаючи на положення ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Оскільки метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення лише можливого в майбутньому порушення, вимога щодо представлення доказів наявності обставин, яких ще не існує, та на уникнення яких і направлені заходи забезпечення позову, не може вважатися належною. Підставою ж для застосування заходів забезпечення позову є встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду. За таких умов сама по собі наявність необмеженого права особи розпорядитися майном задля уникнення можливої відповідальності і є тими ризиками, які мають враховуватися при вирішення даного роду питань.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, а також наявність можливості у титульного власника відчужити спірне мано, відтак реальність заявлених ризиків. За таких умов невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявників, за захистом яких вони звернулися до суду. Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з позицією щодо необхідності надання до суду доказів наявності у відповідача наміру відчужити спірне майно, оскільки застосування заходів забезпечення позову направлене на уникнення можливості здійснення того, чого ще не існує.

Не погоджується колегія суддів й з позицією щодо того, що застосування запропонованих заходів забезпечення фактично позбавить відповідача можливості користування спірним майном, адже запропонований позивачем захід забезпечення унеможливлює лише його відчуження та накладення на нього обтяжень, не втручаючись жодним чином в процес використання майном.

За таких умов, апеляційний суд приходить до висновку, що запропонований позивачем захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії є співмірним заявленим позовним вимогам, ризики є реальними, а права інших осіб при цьому порушені не будуть. За таких умов заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо 1/4 частини житлового будинку (квартира АДРЕСА_2 ) та 1/4 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на які на даний час зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Комфортконсалтинг».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько