Справа № 211/4448/22
Провадження № 2/211/3248/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Зоріної С.М.,

у відсутність учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, за місцем його проживання, стягнувши з ОСОБА_2 , на його користь аліменти у розмірі 1/6 частини доходу на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову й до повноліття.

В обґрунтування вимог зазначено, з 2006 року по 2022 рік він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 від даного шлюбу двох неповнолітніх дітей (один з синів досяг чотирнадцятирічного віку та має право самостійно обирати місце проживання) другий син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно не може визначати місце мешкання, тому, для забезпечення інтересів дитини, він змушений звернутись до суду.

Після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 , син фактично залишився мешкати з ним за адресою розташування нерухомого майна, що належить його на праві власності: АДРЕСА_1 .

Оскільки вони з сином мають дуже тісний духовний зв`язок протиправна поведінка Відповідачки наносить дитині невиправні психологічні травми.

Створюючи родину із Відповідачкою, він був впевнений, що вони зможуть стати взірцем сімейного щастя для оточуючих, все життя плекати почуття любові та поваги один до одного. Лише через тривалий час спільного життя він зрозумів, що Відповідачці не зрозумілі елементарні поняття про сім`ю та дітей, не зважаючи на те, що колишня цивільна дружина є матір`ю двох дітей, її поведінка не притаманна жінці-матері. Відповідачка не розуміє елементарних речей, щодо виховання, догляду та турботи за синами: їй не зрозуміло що не можна залишати дитину наодинці з підвищеною t на ніч в невідомому місці, приводити до помешкання різних чоловіків, постійно змінювати місце проживання, не піклуватись про розвиток дитини(відвідини кружків та секцій), не цікавитись рівнем освіти.

В квартирі, що належить йому на праві власності, створені умови для комфортного проживання дитини.

Тому, виключно в інтересах сина, він змушений звернутись до суду з даним позовом, з метою визначенням місця мешкання дитини з ним, за рішенням суду.

Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання сторони не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог не заперечує.

Враховуючи положення статті 223 ЦПК України та категорію справи, тривалість розгляду справи, суд вважає можливим розглянути її у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 12 копія свідоцтва про народження).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 13 копія довідки).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживає разом з батьком.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Стаття 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, заперечень щодо вимог позивача, відповідач не надала, позовні вимоги визнала, суд приходить до висновку про обов`язок відповідачки надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до положень статті 191 та статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Датою подачі позову є 17 листопада 2022 р.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 157, 161 СК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) за місцем проживання батька.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ), починаючи з 17 листопада 2022 року до його повноліття.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2022 р.

Суддя: Н. О. Сарат