Номер провадження 2/754/1531/22
Справа №754/4836/18
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Богослов Ю.В.,

учасників справи:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі, який уточнив у процесі розгляду справи - 06.11.2019, змінивши підстави позову, обґрунтовуючи вимоги тим, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.12.1995. У шлюбі, 03.04.2008 ними була придбана 1/2 частина верхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 . Загальна вартість 1/2 частини цього будинку на той час складала 32 830 грн. Будинок розташований на земельній ділянці, що була придбана разом з будинком. З 2008 по 2010 роки ними було здійснено будівництво фактично нового будинку. Будівництво здійснювалося за рахунок його особистих та запозичених у третьої особи - ОСОБА_6 коштів, які й досі не повернуті. Вартість відновленого будинку істотно збільшилася. До будинку були підведені мережі електро- та водопостачання, після реконструкції встановлено сантехнічне та водо нагрівне обладнання, кухонне обладнання, вікна, двері, настелена підлога, облицьовані стіни. Таким чином, при поділі спірного будинку повинні враховуватися і кошти, запозичені ним у ОСОБА_6 у сумі 35 000 доларів США. Вартість частини аналогічного будинку дорівнює приблизно 50 000 доларів США. Крім того, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 19.11.1999 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною контрою № 21, реєстровий номер 3-3880, була придбана в рівних частках (по 1/3) квартира АДРЕСА_2 . Інша 1/3 частка належить доньці - ОСОБА_5 .

Посилаючись на ці обставини, просив суд: 1) визнати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 - спільним сумісним майном подружжя; 2) виділити ОСОБА_2 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на неї; 3) стягнути з ОСОБА_2 половину вартості спірної частини будинку АДРЕСА_1 , на його користь в якості грошової компенсації за належну йому частку спільного майна подружжя; 4) стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину коштів позичених ним за борговими зобов`язаннями від 05.05.2008 перед ОСОБА_6 які були витрачені на будівництво будинку в смт. Калинівка у сумі 454 650.00 грн.; 5) встановити порядок користування спільною частковою приватною власністю - квартирою АДРЕСА_2 , виділивши йому у користування кімнату розміром 14,3 кв.м., ОСОБА_2 - кімнату розміром 14,1 кв.м., ОСОБА_5 - кімнату розміром 9,9 кв.м., залишивши місце загального користування в спільному користуванні.

Ухвалою суду від 18.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.26 т.1).

Ухвалою суду від 18.04.2018 накладено арешт шляхом заборони на відчуження 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який належить ОСОБА_2 , розташованого по АДРЕСА_1 (а.с.24-25 т.1), дана ухвала постановою Апеляційного суду міста Києва від 04.07.2018 - залишена без змін (а.с.50-51 виділені матеріали).

25.06.2018 відповідачем у справі за первісним позовом подано відзив на позов (а.с.40-50 т.1).

У липні 2018 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та поділ спільного майна подружжя, який уточнила у процесі розгляду справи - 09.09.2020, змінивши предмет позову, обґрунтовуючи вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , за спільні кошти сімейного бюджету ними також 21.07.2003 була набута у власність однокімнатна квартира АДРЕСА_3 , площею 37,5 кв.м. Станом на 15.03.2018 вартість даної квартири становить 798 780 грн., відповідно вартість 1/2 частини даної квартири становить 399 390 грн. Крім того, 29.09.2011 ними було придбано автомобіль TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску. Вартість вказаного автомобіля становить 196 550 грн. Відповідно вартість 1/2 частини автомобіля становить 98 275 грн. Місцезнаходження зазначеного автомобіля їй невідомо, оскільки з липня 2017 року ОСОБА_4 припинив її ставити до відома про жодні свої дії щодо розпорядження спільним майном. Згода між нею та ОСОБА_4 щодо розподілу майна, яке є спільною власністю подружжя - відсутня.

Посилаючись на ці обставини, просила суд: 1) стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , припинивши її право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно; 2) визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , вартістю 399 390 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти в сумі 399 390 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , припинивши її право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно; 4) стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти в сумі 98 275 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску; 5) судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом (а.с.55-58 т.4)

Ухвалою суду від 03.07.2018 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2003 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.162-164 т.1).

14.10.2018 представником відповідача за первісним позовом у справі подано заперечення на позов (а.с.194-197 т.1).

Ухвалою суду від 25.02.2019 витребувано від КП БМР «Броварське БТІ» належним чином завірені копії наявних у матеріалах інвентаризаційної справи документів, на підставі яких проводилася технічна інвентаризація будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , після 16.06.1995 та копії технічних паспортів будинку (а.с.231-232 т.1).

Ухвалою суду від 08.04.2019 витребувано від КП КОР «Лівобережне БТІ» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи будинку, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.244-245 т.1).

Ухвалою суду від 11.10.2019 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про залишення зустрічної позовної заяви без руху по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частину квартири та поділ спільного майна подружжя (а.с.2-4 т.3).

Ухвалою суду від 04.12.2019 призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено до проведення експертизи (а.с.78-82 т.3).

Ухвалою суду від 15.04.2020 поновлено провадження у справі (а.с.114-115 т.3).

28.05.2020 представником відповідача у справі за первісним позовом подано відзив на позов (а.с.127-129 т.3).

Протокольною ухвалою суду, яка внесена до журналу судового засідання від 29.04.2020 витребувано у ОСОБА_4 оригінали документів: боргову розписку ОСОБА_4 від 05 травня 2008 року; товарний чек № 133 від 13 березня 2009 року, на суму 5 985.00 грн.. який містить відбиток печатки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУДМАЙСТЕР» (ідентифікаційний код 38965421); товарний чек № б/н від 09 квітня 2009 року, на суму 7 600.00 грн., без зазначення реквізитів суб`єкта господарювання, яким даний товарний чек сформований; товарний чек №б/н від 15 квітня 2009 року, на суму 5 441 грн., який містить відбиток печатки ПРИВАТНОГО ПІДПРИСМСТВА «САНТЕХНІКА» (ідентифікаційний код 34926487); товарний чек № 73 від 07 травня 2009 рок, на суму 3 522 грн., який містить відбиток печатки ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «САНТЕХНІКА» (ідентифікаційний код 34926487); товарний чек №б/н від 14 травня 2009 року, на суму 2 788 грн., який містить відбиток печатки ПРИВАТНОГО ПІДПРИСМСТВА «БУДМАТЕРІАЛИ» (ідентифікаційний код 32894315); товарний чек № 48 від 16 травня 2009 року, на суму 2 626 грн., який містить відбиток печатки ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «БУДМАТЕРІАЛИ» (ідентифікаційний код 32894315); товарний чек № 48 від 17 вересня 2009 року, на суму 4 980 грн. (відбиток печатки суб`єкта господарювання, яким даний товарний чек сформований, на копії цього документу є нерозбірливим); товарний чек №б/н від 02 жовтня 2009 року, на суму 3 400 грн. (відбиток печатки суб`єкта господарювання, яким даний товарний чек сформований, на копії цього документу є нерозбірливим (а.с.134-135, 137 т.3).

У липні 2020 року третя особа у справі ОСОБА_5 звернулася до суду як третя особа із самостійними вимогами з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, обґрунтовуючи вимоги тим, що у зв`язку з конфліктною ситуацією навколо спільного майна, яка виникла між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вона має бажання виділити в натурі належну їй частку в квартирі АДРЕСА_2 . Проте, дана квартира є неподільною річчю, і здійснити її поділ між співвласниками, відповідно до розміру їх часток, згідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва не вбачається можливим, тому вона має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості належної їй частки квартири. Проти задоволення вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_4 на її користь грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири вона не заперечує. При цьому, у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 в цій частині, співвласниками квартири залишаться вона та ОСОБА_4 . Прохання ОСОБА_4 виділити в натурі належну йому частку квартири, а також визначити порядок користування даною квартирою, свідчить про його бажання залишити квартиру АДРЕСА_2 в його власності, а вона згодна отримати грошову компенсацію вартості 1/3 частки зазначеної нерухомості - 459 506,67 грн. (1 378 520/3).

Посилаючись на ці обставини, просила суд: 1) стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; 2) судові витрати покласти на відповідача (а.с.2-6 т.4).

Протокольною ухвалою від 11.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.62-63 т.4).

Ухвалою суду від 17.02.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Панченко О.М. (а.с.99-100 т.4).

23.02.2021 представником позивача за первісним позовом - ОСОБА_7 у справі подано письмові пояснення ОСОБА_4 стосовно позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до нього (а.с.102-106 т.4).

Ухвалою суду від 25.05.2021 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі - залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.121-123 т.4). Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2021 дану ухвалу скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.194-196 т.4).

Ухвалою суду від 13.07.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Бевз В.В. про зупинення провадження у справі (а.с.135-136 т.4).

Ухвалою суду від 13.07.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Загороднього С.В. про скасування заходів забезпечення позову (а.с.138-139 т.4).

08.09.2022 представником відповідача у справі за первісним позовом подано додаткові пояснення (а.с.240-241 т.4).

01.11.2022 відповідачем у справі за зустрічним позовом подано додаткові пояснення (а.с.17 т.5).

01.11.2022 представником відповідача у справі за зустрічним позовом подано додаткові пояснення (а.с.20 т.5).

Ухвалою суду від 15.12.2022 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про призначення у справі додаткової судово-будівельної експертизи - відмовлено (а.с.57 т. 5).

Ухвалою суду від 15.12.2022 прийнято відмову ОСОБА_2 від зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на її користь коштів в сумі 459 506,67 грн., як компенсацію вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 та коштів в сумі 399 390 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. Прийнято відмову ОСОБА_5 від позову до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито (а.с.60 т.5).

В судовому засіданні позивач та його представники в повному обсязі підтримали вимоги первісного позову та просили суд про їх задоволення з підстав, що викладені у позові. Щодо зустрічних позовних вимог та вимог третьої особи, то просили суд про відмову в їх задоволенні, вважають їх не доведеними та безпідставними. Щодо позовних вимог ОСОБА_2 позивач пояснив про те, що він не дає своєї згоди на виплату грошової компенсації за частку ОСОБА_2 у спільній частковій власності подружжя та не має наміру та можливості внести вартість цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, ОСОБА_2 заявляє позовні вимоги щодо розділу автомобіля TOYOTA, 2004 року випуску. Проте вказаний автомобіль було продано ще під час перебування у зареєстрованому шлюбі кілька років тому, кошти від його продажу було витрачено на потреби сім`ї. Щодо позовних вимог ОСОБА_5 позивач пояснив про те, що ним відносно спірної квартири АДРЕСА_2 , заявлені лише позовні вимоги щодо визначення порядку користування, в жодному документі він не зазначав, що дає згоду на виплату грошової компенсації іншим співвласникам, оскільки за матеріальним станом це є для нього неможливим та надмірним тягарем. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він займає кімнату розміром 14,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову та просили про їх задоволення з підстав, що викладені у ньому. Щодо первісного позову, то просили відмовити у його задоволенні. Також просили скасувати заходи забезпечення позову.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Просила відмовити у задоволенні первісного позову. Щодо зустрічних позовних вимог, то просила про їх задоволення.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Згідно заяви свідка заповненої ОСОБА_8 власноручно, в присутності представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_9 вона добре знає ОСОБА_2 , як сусідку, яка приїздить періодично на вихідні та на час відпустки для того, щоб працювати на городі та робити косметичний ремонт в хаті. Влітку 2009 року зустрівши ОСОБА_10 на городі, остання розповіла їй про те, що робить ремонт в своїй хаті, клеїть шпалери, міняє плитку, фарбує посад будівлі. В 2014 році ОСОБА_10 разом зі своїм братом - ОСОБА_11 поставили паркан, що межує з її городом. ОСОБА_10 розповідала їй, що чоловік відмовився щось робити в цій хаті та вкладати в неї гроші, бо хата не є його майном. Чоловіка ОСОБА_10 вона бачила один раз - приблизно у 2010 році, коли він роздивлявся городину посіяну його дружиною.

Згідно заяви свідка заповненої ОСОБА_12 власноручно, в присутності представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_9 її ділянка межує з ділянкою на якій розташована 1/2 частину будинку ОСОБА_2 , який вона отримала в спадок від батька. Вона часто бачить ОСОБА_2 , яка посадила на ділянці фруктові дерева, постійно обробляє город. ОСОБА_10 своїми силами та коштами робила косметичний ремонт в своїй половині хати. Також вона бачила, як ОСОБА_10 разом зі своїм братом утеплювали будинок пінопластом і встановлювали паркан із сітки-рабиці між їх ділянками. Чоловіка ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила, тим більше їй нічого невідомо про те, що він брав участь в якихось ремонтних роботах.

Згідно заяви свідка заповненої ОСОБА_13 власноручно, в присутності представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_9 вона є матір`ю ОСОБА_2 . Після отримання дочкою 1/2 частини будинку у спадок від батька, зять - ОСОБА_4 вимагав, щоб вона продала цю 1/2 частину будинку і гроші отримані він продажу, вклала у сімейний бюджет. Коли вона йому відмовила, він припинив брати участь у сімейних витратах. ОСОБА_4 ніколи не брав участі в ремонтних роботах. Дочка самостійно робила ремонти.

Згідно заяви свідка заповненої ОСОБА_14 власноручно, в присутності представника відповідача за первісним позовом - ОСОБА_9 подружжя ОСОБА_15 вона знає дуже давно, вона є хрещеною їхньої доньки. ОСОБА_10 постійно працювала, іноді на декількох роботах, за що отримувала концертні гонорари. В 2008 ОСОБА_10 від батька отримала в спадок 1/2 частини будинку в смт. Калинівка. З перших днів ОСОБА_10 почала робити косметичний ремонт в будинку та обробляти землю. ОСОБА_4 відразу усунувся від будь-яких вкладень, в тому числі і фінансових в майно, яке не вважав своїм. Для того, щоб заощаджувати кошти, ОСОБА_10 багато ремонтних робіт виконувала самостійно. В квартирі по АДРЕСА_4 також самостійно, за свої кошти робила ремонти. З 2014 року ОСОБА_10 живе в окремій кімнаті. Поштовхом для розлучення стало те, що ОСОБА_4 позбавив Світлану особистого майна - коштовностей і грошей. ОСОБА_4 часто провокує конфлікти, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, від яких ОСОБА_10 тікає до неї.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін,з урахуванням поданих відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_5 заяв про часткову відмову від позову та відповідно відмову від позову, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 30.12.1995 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2018 (а.с.54-55 т.1).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54 т.1).

19.11.1999 ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , 1997 року народження, продала ОСОБА_16 за 4 685,78 грн. квартиру АДРЕСА_5 , яка належала їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1999, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 19.11.1999 (а.с.99 т.1).

19.11.1999 ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 купили у ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , яка діяла за згодою матері - ОСОБА_17 за 12 815,85 грн. квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 60.04 кв.м. та житловою площею 41.5 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат в рівних частинах кожному, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 19.11.1999 (а.с.100 т.1).

21.07.2003 ОСОБА_4 купив у ОСОБА_21 квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 21.07.2003 (а.с.143 т.1).

03.04.2008 ОСОБА_22 подарував ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 03.04.2008 (а.с.68 т.1).

05.05.2008 ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_6 гроші в сумі 35 000 доларів США для реконструкції будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією розписки (а.с.4 т.1).

22.06.2020 ОСОБА_6 одержав повний розрахунок від ОСОБА_4 в розмірі 931 000 грн., що згідно офіційного курсу становить еквівалент 35 000 доларів США, які він позичав ОСОБА_4 для реконструкції будинку по АДРЕСА_1 , згідно договору позики, що був укладений між ними 05.05.2008 (без нотаріального посвідчення), що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 22.06.2020 (а.с.160 т.3).

Згідно довідок про доходи, ОСОБА_2 за період з грудня 1999 року по серпень 2017 року отримала дохід в розмірі 625 941,53 грн. (1999 рік - 434,45 грн.; 2000 рік - 5 690,06 грн.; 2001 рік - 1 426,93 грн.; 2003 рік - 1 062,96 грн.; 2004 рік - 3 406,37 грн.; 2005 рік - 892,09 грн.; 2008 рік - 5 981,76 грн.; 2009 рік - 21 183,59 грн.; 2010 рік - 33 028,61 грн.; 2011 рік - 45 189,27 грн.; 2012 рік - 72 849,17 грн.; 2013 рік - 74 986,98 грн.; 2014 рік - 70 299,24 грн.; 2015 рік - 81 926,24 грн.; 2016 рік - 108 369,42 грн.; 2017 рік - 99 214,39 грн. (а.с.76-88 т.1)

Згідно висновку про вартість майна, зробленого оцінювачем - ОСОБА_23 : ринкова вартість трикімнатної квартири площею 60,04 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , та є власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , станом на 15.03.2018 становить 935 660 грн.; ринкова вартість однокімнатної квартири площею 31,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , та є власністю ОСОБА_4 , станом на 15.03.2018 становить 798 780 грн. (а.с.76-120 т.2).

Згідно висновку про вартість майна, зробленого оцінювачем - ОСОБА_23 , ринкова вартість легкового транспортного засобу TOYOTA SOLARA, реєстраційний № НОМЕР_1 станом на 11.06.2018 становить 196 550 грн., що по курсу НБУ еквівалентно 7 520 доларів США. Підхід, що використовувався - порівняльний (а.с.122-155 т.2).

Згідно інформації від 03.08.2018 № 31/26-654аз, наданої Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві, за даними автоматизованої інформаційної системи МВС з транспортним засобом TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 були проведені наступні реєстраційні операції: 29.09.2011 вищевказаний транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_4 ; 23.10.2013 за заявою довіреної особи власника транспортний засіб було знято з обліку для реалізації; 13.12.2013 транспортний засіб було зареєстровано на нового власника на ім`я ОСОБА_24 (а.с.177 т.1).

Згідно інформації № 308/08-2019 від 19.08.2019, наданої Інженерно-технічним центром «Будівельна експертиза», загальна площа квартири АДРЕСА_2 , становить 60 м.кв., житлова - 38.3 м.кв. Житлова площа зменшилась на 3.2 кв.м. в результаті встановлення некапітальної міжкімнатної перегородки, що не відноситься до категорії самовільного будівництва і здачі в експлуатацію не потребує (а.с.72 т.2).

В матеріалах справи також містяться копії товарних чеків на придбання матеріалів та обладнання за період з 2008 по 2010 роки (а.с.208-210 т.1) та фото реконструкції будинку АДРЕСА_1 , надані ОСОБА_4 (а.с.16-20, 66-71 т.3).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 11-20 від 24.04.2020, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 загальною площею 60 кв.м., на час проведення експертизи становить 1 336 500 грн. На розгляд суду запропоновано один можливий варіант встановлення порядку користування співвласниками квартирою, а саме виділити в користування: першого співвласника житлову кімнату площею 9,90 кв.м.; другого співвласника житлову кімнату площею 14,10 кв.м.; третього співвласника житлову кімнату площею 14,30 кв.м., балкон 2,20 кв.м.; в загальному користуванні залишити кухню площею 6,70 кв.м., санвузол площею 3,50 кв.м., коридор площею 9,30 кв.м. (а.с.161-182 т.3)

Згідно висновку експерта за результатами проведення експертної оціночно-будівельної експертизи № 12-20 від 26.04.2020, ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 31,5 кв.м., на час проведення експертного дослідження становить 698 229 грн. (а.с.183-202 т.3).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 13-20 від 27.04.2020, залишкова вартість 1/2 житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, до влаштування поліпшень та проведення відновлення в житловому будинку після 03.04.2008 становить 13 762 грн. Оціночна вартість земельних поліпшень по АДРЕСА_1 , станом на момент проведення дослідження, становить 139 684 грн. Ймовірна вартість ремонтно-будівельних робіт та використаних матеріалів при реконструкції 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , становить 289 103 грн. (а.с.203-228 т.3).

Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ЗАТ «Консалтингюрсервіс», вартість трикімнатної квартири загальною площею 60,04 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , яка є власністю ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах, станом на 22.07.2020 становить 1 378 520 грн. у розрахунку на 1 квадратний метр 22 960 грн. (а.с.8-22 т.4).

Між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя.

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, ухвалення судового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно із статтею 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Аналогічні норми містяться і у Сімейному кодексі України, який діє на час розірвання шлюбу та розгляду спору.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України ).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України ).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У відповідності до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Сторони у справі не дійшли згоди про добровільний поділ майна, а відтак таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Житловий будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2008 ОСОБА_22 подарував ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 03.04.2008.

У відповідності до частини 1 пункту 2 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Вказане майно набуте ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази стосовного того, що ОСОБА_4 разом із ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі, з 2008 по 2010 роки здійснили будівництво фактично нового будинку за рахунок його особистих та запозичених у третьої особи - ОСОБА_6 коштів, що до будинку були підведені мережі електро- та водопостачання, після реконструкції встановлено сантехнічне та водо нагрівне обладнання, кухонне обладнання, вікна, двері, настелена підлога, облицьовані стіни, тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 - спільним сумісним майном подружжя, виділення ОСОБА_2 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та стягння з ОСОБА_2 вартість 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 , на його користь в якості грошової компенсації за належну йому частку спільного майна подружжя - необхідно відмовити.

Крім того, ОСОБА_4 стверджує, що будівництво будинку здійснювалося за рахунок його особистих грошових коштів та запозичених 05.05.2008 у третьої особи - ОСОБА_6 , на суму 35 000 доларів США.

Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом про отримання грошових коштів на будівництво будинку з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

ОСОБА_4 не довів належними та допустимими доказами, що отримані кошти в борг використані ним за призначенням, на будівництво будинку, тобто витрачені в інтересах сім`ї. Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на будівництво будинку та про обізнаність ОСОБА_2 про існування такої позики.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що договір позики укладений ОСОБА_4 не в інтересах сім`ї, за відсутності письмової згоди його дружини, тому відсутні підстави для поділу боргових зобов`язань, що виникли на підставі вказаного договору позики.

Квартира АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є спільною частковою власністю трьох осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , які володіють по 1/3 частині вказаного майна.

Щодо визнання порядку користування спільною частковою власністю - квартирою АДРЕСА_2 , то у задоволені даної частини позовних вимог також необхідно відмовити, оскільки відсутній спір щодо користування вказаною квартирою. Позивач у справі в судовому засіданні зазначив про те, що він займає кімнату розміром 14,3 кв.м., дві інші кімнати займають відповідач та третя особа, жодних перешкод у користуванні цією кімнатою вони йому не чинять.

Квартира АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2003 ОСОБА_4 купив у ОСОБА_21 квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 21.07.2003.

Ні сторона позивача ні сторона відповідача не заперечують, що квартира АДРЕСА_3 придбана за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Угоди про добровільний поділ квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Частинами 1 та 2 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1-3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За наведених вище обставин та врахувавши зазначені норми матеріального права, суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_3 , являється спільно нажитим майном бувшого подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , тобто їх спільною сумісною власністю, частки яких у цьому майні є рівними.

Автомобіль марки TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску.

Наявними у справі доказами підтверджено, що спірний автомобіль марки TOYOTA SOLARA був спільною сумісною власністю колишнього подружжя, проте ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 відчужив його іншій особі без її нотаріально посвідченої згоди як другого із подружжя.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі статті 60 СК України автомобіль марки TOYOTA SOLARA був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий ними за час шлюбу. Докази, які б підтверджували, що зазначений автомобіль є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , суду не надано.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 відчужив вказаний автомобіль без згоди ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про те, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу в розмірі 98 275 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про залишення без задоволення вимог первісного позову та про задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 9 571,72 грн.

На підставі ст.ст. 57, 60-61, 65, 69-71 СК України, ст.ст. 3, 183, 317, 319, 321, 325, 355-356, 358, 364-365, 368-369, 372, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 82, 141, 142, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації та виділення частки майна в натурі - залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Провести поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA SOLARA, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску в сумі 98 275 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, що накладені ухвалами суду від 18.04.2018 року та від 03.07.2018 року шляхом зняття арешту (заборони на відчуження) Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 та шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 571,72 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Суддя О.М. Панченко