Справа № 204/5407/18
Провадження № 2/204/794/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги 02.04.2020 року, та остаточно просила визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1633, укладений 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої, що прийняв спадщину є ОСОБА_3 ; зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (номер запису 22111372).

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем було укладено Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений за реєстровим № 1633 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. Вказана квартира була набута ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеним 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М. за реєстром № 1409. В той же час, на виконанні Чечелівського (Красногвардійського) відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходились невиконані станом на 14.07.2017 року виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та держави грошових сум, виконавчі документи були об`єднані у зведене виконавче провадження №51880976 по стягненню з боржника ОСОБА_5 грошових коштів на користь ОСОБА_1 та інших. З метою ухилення від виконання вказаних судових рішень та приховування свого майна від примусової реалізації державною виконавчою службою, боржник ОСОБА_5 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя, рішенням якого від 18.07.2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами було задоволено, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року скасовано, в тому числі, було звільнено з-під арешту все майно ОСОБА_5 . Винесення Заводським районним судом м. Запоріжжя завідомо неправосудного рішення та видача його відповідачу ОСОБА_5 як такого, що набрало законної сили, надало можливість боржнику ОСОБА_5 з метою умисного невиконання судових рішень про стягнення з нього коштів, які набрало законної сили, терміново зняти всі обтяження з нерухомого майна та вже 17-18.08.2017 року переоформити право власності на 2 квартири та автомобіль БМВ Х-5 на іншу особу - ОСОБА_2 ; зазначене призвело до спричинення матеріальної шкоди в особливо великому розмірі як позивачці - стягувачу ОСОБА_1 , так і державному бюджету України у вигляді неотримання виконавчого збору та інших платежів. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 незаконне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року було скасовано в повному обсязі. Вже 31.08.2017 року ОСОБА_2 передав право власності на квартиру АДРЕСА_1 наступній фізичній особі - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу. 08 червня 2018 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська по справі №204/7837/17 було, серед іншого, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1409. У вказаному рішенні суд також дійшов висновку, що і Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 17 серпня 2017 року, і Договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , були направлені на ухилення від виконання рішень судів про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 . Між тим, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 при укладенні правочину були достеменно обізнані про те, що ця квартира належить ОСОБА_5 , цей правочин укладається з метою ухилення дійсного власника ОСОБА_5 від виконання рішень судів України, а також про наявність боргу ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 . Отже, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеній між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , підлягає визнанню недійсним, оскільки не відповідає вимогам ч.1,5 ст.203, ст.215 ЦК України. Укладені ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договори купівлі-продажу прямо суперечать моральним засадам суспільства та не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, що є порушенням вимог ч.1, 5 ст.203 ЦК України та за правилами ст.215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними відповідно до ст.234 ЦК України. Також, позивачка вимушена ставити питання про застосування правових наслідків недійсності правочинів, які полягають в скасуванні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , тому, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, але від представника надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист № 332/1975/15-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості 53 169,75 доларів США, що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1 126 989 грн. 69 коп., з яких 32 000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21 169,75 доларів США процентів, та судові витрати в сумі 3 654 грн. (а.с. 9).

Крім того, 1 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 204/8276/15-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 28.04.2015 року по 23.02.2016 року у розмірі 180 539 грн. 34 коп., а також судового збору у розмірі 1 661 грн. 19 коп. (а.с. 10).

Отже, судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 існували правовідносини як між кредитором і боржником. На теперішній час існують судові рішення, які набрали законної сили, та на підставі яких були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 сум заборгованостей на користь ОСОБА_1 . Заборгованість за виконавчим листом № 204/8276/15-ц, виданим 01 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, та виконавчим листом № 332/1975/15-ц, виданим 12 листопада 2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя, боржником ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплачена, у зв`язку з чим вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

18 липня 2017 року Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/1975/15-ц було ухвалено рішення (а.с. 11-13), яким заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц, було задоволено; рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року по цивільній справі № 332/1975/15-ц - скасовано; в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення з останнього 53 169,75 доларів США (п`ятдесят три тисячі сто шістдесят дев`ять долари США 75 цента), що на день винесення рішення за курсом Національного банку України відповідає 1 126 989,69 грн., з яких 32 000 доларів США безпідставно отриманих коштів та 21 169,75 доларів США процентів - відмовлено; судові витрати в сумі 3 654 грн. стягнуто з позивача ОСОБА_1 ; зобов`язано позивача ОСОБА_1 повернути відповідачу ОСОБА_5 всі стягнуті з нього грошові кошти під час виконання судового рішення у зведеному виконавчому провадженні № 51880976, в тому числі й грошові кошти, отримані внаслідок реалізації його майна з електронних торгів, а саме: квартири АДРЕСА_5 , в сумі 666 195 грн.

Крім того, вказаним рішенням суду було звільнено з-під арешту все майно ОСОБА_5 , а саме:

Все нерухоме майно:

1) квартиру АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_5 на правах приватної власності, виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10218806 від 30.06.2015 року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47925576, виданий 23.06.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.;

2) квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на правах приватної власності, виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077481 від 28.09.2011року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 28941065, виданий 27.09.2011, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, старший державний виконавець Півень С.В.;

- виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077504 від 28.09.2011року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 28941065, виданий 27.09.2011, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, старший державний виконавець Півень С.В.;

- виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077502 від 27.09.2011року, накладений на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська серія та номер 2-2317/2011, видана 19.09.2011.;

- виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1077479 від 27.09.2011року, накладений на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська серія та номер 2-2317/2011, видана 19.09.2011.;

- виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 12063642(спеціальний розділ) від 16.11.2015року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 49362728, виданий 16.11.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.;

- виключивши запис про арешт майна з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 10218072 (спеціальний розділ) від 30.06.2015року, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 47925576, виданий 23.06.2015, Красногвардійским відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Греков А.В.; опис предмета обтяження: прим. АДРЕСА_7 .

Все рухоме майно, в тому числі:

- автомобіль марки BMW- X5 2007 року випуску чорного кольору державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 на правах приватної власності, виключивши запис про арешт рухомого майна з Єдиного реєстру обтяжень рухомого майна за № 15655094 від 11.01.2016 року, підставою якого стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 49362728, 16.11.2015, старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Грекова А.В.

Отже, з викладеного вбачається, що станом на 18 липня 2017 року ОСОБА_5 на праві приватної власності належало наступне майно: квартира АДРЕСА_8 ; квартира АДРЕСА_1 ; автомобіль марки BMW- X5, 2007 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було заарештовано у зв`язку з відкритими у відношенні нього виконавчими провадженнями та численними судовими справами.

Після ухвалення Заводським районним судом м. Запоріжжя вищевказаного рішення від 18 липня 2017 року та звільнення з-під арешту всього майна ОСОБА_5 , останній, достовірно знаючи про наявність судових рішень, які набрали законної сили та його обов`язок на підставі цих рішень сплатити заборгованість на користь ОСОБА_1 , наявність відкритого у відношенні нього досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України за невиконання рішення суду, та розуміючи, що на належне йому рухоме та нерухоме майно державним виконавцем може бути звернуто стягнення за борговими зобов`язаннями ОСОБА_5 шляхом продажу його майна на торгах, вирішив терміново відчужити все належне йому майно.

Так, вже 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1408 (а.с. 17-18).

З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2018 року по справі № 204/7837/17 (а.с. 21-28), яке набрало законної сили 3 квітня 2019 року, вбачається, що 17-18 серпня 2017 року ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу продав все належне йому майно, а саме квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 , а також автомобіль BMW-X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , одній особі - відповідачу ОСОБА_2 .

Після цього, відповідач ОСОБА_2 через незначний проміжок часу, а саме через 6 днів, здійснив подальший продаж придбаного ним у ОСОБА_5 майна іншій особі.

Так, вже 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за №1633 (а.с. 19).

Отже, на теперішній час ОСОБА_4 , (померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_3 ) зареєстрована власником квартири АДРЕСА_10 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі № 332/1975/15-ц було скасовано в повному обсязі; заяву ОСОБА_5 про перегляд рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим, було залишено без задоволення (а.с. 14-16).

Оскільки рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2017 року у справі № 332/1975/15-ц судом апеляційної інстанції було скасовано, то як наслідок і всі записи про обтяження майна ОСОБА_5 , що були вилучені з Державних реєстрів обтяжень майна на підставі вказаного рішення суду, продовжили зберігати свою чинність, однак майно ОСОБА_5 вже було відчужено іншим особам.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2018 року по справі № 204/7837/17 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Марінеско Андрія Вікторовича про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир та автомобіля, зобов`язання поновити державну реєстрацію права власності за попереднім власником. Серед іншого, було також визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 1409 (а.с. 21-28).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2018 року було залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2018 року по справі № 204/7837/17, суд вважав встановленим той факт, що ОСОБА_5 на момент укладення договорів купівлі-продажу від 17 та 18 серпня 2017 року було достовірно відомо про існування боргу перед ОСОБА_1 у значному розмірі, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , передбачаючи настання негативних для себе наслідків у вигляді виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на його рухоме та нерухоме майно, з метою приховати вказане майно від звернення стягнення на вказане майно в процесі здійснення виконавчих дій, відчужив належне йому на праві власності майно одній особі - ОСОБА_2 . Суд також прийшов до висновку, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання, без наміру створення правових наслідків, обумовлених вказаними договорами.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , підлягає визнанню недійсним, так як не відповідає вимогам ч. 1, 5 ст. 203, 215 ЦК України, а також посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 та померла ОСОБА_4 (спадкоємцем якої є відповідач ОСОБА_3 ) є особами, які допомагали ОСОБА_5 ухилитись від виконання судових рішень, що набрали законної сили, тобто не є добросовісними та реальними набувачами його майна, ОСОБА_1 у липні 2018 року вирішила звернутись до суду з даним позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 , укладеного 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , а також про скасування державної реєстрації права власності.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 є заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням оспорюваного правочину, у зв`язку з чим вона має право заявляти вимоги про визнання вказаного правочину недійсним.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного.

Позивачка вважає, що вказаний договір купівлі-продажу є фіктивними, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1- 6 ст. 203 передбачено:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ;

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності ;

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ;

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ;

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ;

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимогами статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2018 року по справі № 204/7837/17 судом було встановлено фіктивність оспорюваних договорів купівлі-продажу та відсутність наміру у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 досягти правових наслідків, обумовлених цими договорами, свідчить те, що майже одразу після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 вирішив перепродати придбані у ОСОБА_5 квартири іншими особам, при чому за ціною в декілька разів меншою ніж була сплачена ним за придбане майно.

Судом встановлено, що вже 31 серпня 2017 року, тобто через шість днів після укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_2 перепродав вищевказану квартиру ОСОБА_4 . При цьому, з матеріалів справи вбачається, що перепродаж вказаної квартири був здійснений за значно нижчою ціною, ніж ОСОБА_2 придбав вказану квартиру у ОСОБА_5 , а саме за 146 963 грн., що майже вдвічі менше суми, за яку ОСОБА_2 придбав цю квартиру у ОСОБА_5 (254 741 грн.).

З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2018 року по справі № 204/7837/17 вбачається також, що згідно звіту про оцінку квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 123,6 кв.м. складеного ТОВ «Віконт-Консалтинг» станом на 11.08.2017 року її вартість склала 254 741 грн., а згідно звіту про оцінку цієї ж квартири складеного ТОВ «Консалтингова компанія «Центр оцінки» (про що зазначено у договорі від 23.08.2017 року, станом на 23.08.2017 року (тобто через 6 днів) її вартість становить 146 963 грн.

Висновки щодо оцінки майна та нетривалі строки між їх проведенням, свідчать про недостовірність зазначених у них відомостях, спрямованих на невідкладене відчуження відповідачем ОСОБА_5 , а згодом і ОСОБА_2 , спірного майна на користь ОСОБА_4 з метою ухилення ОСОБА_5 від виконання рішень судів, згідно яких на належне останньому майно можливе звернення стягнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири був укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання ОСОБА_5 , без наміру створення правових наслідків, обумовлених вказаним договором.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Наявність умислу на укладення договору купівлі-продажу майна з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання, шляхом звернення стягнення на це майно, є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 234 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладеного 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , недійсними, оскільки вказаний договір купівлі-продажу був вчинений без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним, тобто є фіктивним.

Суд вважає встановленим той факт, що вчиненням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а згодом ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , було порушено право позивача на задоволення за рахунок продажу заарештованого майна боржника в процедурі виконання рішення суду грошового зобов`язання, за яким ОСОБА_5 виступає боржником по відношенню до позивача, у зв`язку з чим порушене право підлягає судовому захисту.

У зв`язку з цим підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_9 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 31.08.2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №1633.

Судом також встановлено, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №1633, був внесений запис про право власності № 22111372, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 .

Отже, на теперішній час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 .

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За таких обставин, оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку, щодо недійсності правочину, укладеного 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №1633, очевидним є те, що наявні і підстави для скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , запис про право власності № 22111372, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи, що відповідач Департамен адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради притягнутий до участі у справі для вирішення питання щодо приведення сторін за недійсним договором у попередній стан, а саме: вирішення питання щодо скасування реєстрації прав власності за недійсним правочином, та будь якими діями або бездіяльністю даного відповідача права позивача не порушувалися, а позовні вимоги задоволені, то суд вважає за доцільне стягнути судові витрати у розмірі 1 681 грн. 60 коп. користь позивачки з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках по 840 грн. 76 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 203, 215, 216, 234 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 4, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_11 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_12 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_13 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ), Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд.56), третя особа - Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі старшого державного виконавця Марінеско Андрія Вікторовича (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Чичеріна, буд. 100) про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 31 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мошковською Н.М., зареєстрований в реєстрі за №1633.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , запис про право власності № 22111372.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 76 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська