Справа № 694/966/22
провадження 2/694/273/22
26.12.2022 року м. Звенигородка
Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (код 40860735) від імені якої на підставі довіреності діє адвокат Грушевий Ю.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законного представника ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Звенигородська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ, орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визнання договору дарування недійсним - задоволено.
Визнано недійсним договір дарування №2561 від 23.12.2020 року житлового будинку загальною площею 100,8 кв.м, житловою площею 60,5 кв.м. за АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В.
Сторони в судове засідання не викликалися.
Судом встановлено, що при ухваленні вищевказаного рішення не вирішено питання щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.
Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 2481.00 грн.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат суд має встановити: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд окрім іншого враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
Як передбачено ч. 8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За положеннями пункту 4 статті1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Разом з тим, предмет договору є загальним і з нього не вбачається можливим встановити у якій саме справі надається правова допомога. Щодо наданої квитанції, то у ній вказане призначення платежу «оплата за юридичні, інформаційно-консультаційні послуги…», тобто також не вбачається можливим встановити за які саме послуги і у якій конкретній справі здійснено дану оплату.
Також суд зауважує, що в позові як першій заяві по суті справи позивачем не було зазначено про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу і позивачем не доведено, що його сторона не могла передбачити орієнтовні витрати на участь в судових засіданнях станом на час звернення до суду. Також не наведений відповідний розрахунок.
Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Надані позивачем документи на думку суду жодним чином не підтверджують вид та обсяг наданих позивачу адвокатом послуг, їх прийняття позивачем та належну оплату у зазначеному розмірі.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про неналежне підтвердження понесення позивачем у даній справі витрат на правничу допомогу
Відтак, у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.
Суд вважає, що дійсно в вищевказаному рішенні не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат, тому вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 2481.00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 270 ЦПК України, суд -
Ухвалити у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (код 40860735) від імені якої на підставі довіреності діє адвокат Грушевий Ю.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , законного представника ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Звенигородська державна нотаріальна контора, Звенигородський районний нотаріальний округ, орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про визнання договору дарування недійсним додаткове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Звенигородським РВУМВС України в Черкаській області 15.11.2006 року, адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_5 , електронна адреса невідома) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (код 40860735) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2481.00 грн.
В задоволенні вимоги про стягнення витрат за надання правничої допомоги - відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Д.І. Сакун