ЄУН 174/493/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2022 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю: секретаря - Килинчук Л.Л.,

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника позивачів - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

представника третьої особи - Неминущого Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої потерпілому об`єктом підвищеної небезпеки при скоєнні дорожньої транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК»), ОСОБА_5 про відшкодування майнової, шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої потерпілому об`єктом підвищеної небезпеки при скоєнні дорожньої транспортної пригоди, вказуючи, що 02.02.2020, приблизно о 10-00-10.10 год., ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2115, номерний знак НОМЕР_1 по своїй полосі по вул.Промислова в бік комбінату в м.Вільногірську Дніпропетровської області, разом з ним в салоні автомобіля на пасажирському сидінні знаходилась його донька ОСОБА_2 . Коли він проїхав Вільногірський скляний завод, то побачив, як попереду зіткнулися два автомобіля ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_5 та автомобіль ВАЗ 211140 номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 , які рухались йому назустріч. В результаті ДТП в його автомобіль та на його полосі руху влетів (вдарив) автомобіль ОСОБА_6 . В результаті цього зіткнення був пошкоджений його автомобіль, а також йому та ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження. Нарядом СРПП № 1 Вільногірського ВП було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУПАП відносно ОСОБА_6 та матеріали передані до суду. Вільногірським міським судом Дніпропетровської області по провадження по даній справі закрито за відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.02.2021 залишено в силі, а в клопотанні ОСОБА_5 про поновлення строку на оскарження постанови Вільногірського міського суду відмовлено. В суді встановлені всі обставини ДТП, та в постанові зазначено, що ОСОБА_1 є потерпілим в цій ДТП та зазначено, що водій ОСОБА_5 в порушення п.10.2 Правил дорожнього руху виїжджаючи на дорогу з житлової зони (прилеглої території) не дав дорогу транспортному засобу, а саме автомобілю ВАЗ 211140 д.н. НОМЕР_3 під управлінням ОСОБА_6 , що рухався по вул.Промисловій, що призвело до ДТП та спричинено пошкодження автомобіля ОСОБА_1 ВАЗ 2115, д.н.з. НОМЕР_1 , а також завдано тілесні ушкодження позивачам. Після ДТП ОСОБА_1 письмово звертався до своєї страхової компанії та до страхової компанії ОСОБА_6 особи, відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, але усно йому було роз`яснено, що для відшкодування шкоди страховою компанією, йому необхідно надати рішення суду про винність ОСОБА_6 .

04.01.2021 ОСОБА_1 письмово звернувся до страхової компанії ОСОБА_5 ПрАТ «УПСК» про відшкодування йому шкоди, однак відповіді не отримав. Згідно усного повідомлення, документи були надані до відділу врегулювання збитків ПрАТ «УПСК» у м.Дніпро. Цивільна відповідальність перед третіми особами автомобіля ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 застрахована відповідачем ПрАТ «УПСК» - на суму 26 000 грн. за шкоду причинену життю та здоров`ю, 130 000 грн. за шкоду причинену майну, поліс АО 2714594, який виданий як дублікат полісу АО 3136732. Виходячи з викладеного, вважає що в даній ДТП мається страховий випадок та позивачам спричинена майнова шкода та шкода здоров`ю. Згідно експертного висновку № 130/03-20 автомобіля ВАЗ 2115, н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , щодо вартості матеріального збитку із пошкодженням автомобіля, матеріальний збиток складає 43 997,82 грн., вартість експертних послуг 4 002 грн. Всього 47 999,82 грн. Окрім цього, в результаті ДТП, ОСОБА_1 була причинена шкода здоров`ю - забиття, а саме розрив медіального меніска лівого колінного суглобу, збиття шийного відділу хребта, кісті та плеча, в зв`язку з чим він перебував на амбулаторному лікуванні в Вільногірській центральній міській лікарні з 03.02.2020 по 09.06.2020 та на стаціонарному лікуванні в обласному СРЦ «Солоний лиман» в с.Новотроїцьке. Через отримані травми він втратив здоров`я та можливість самостійно пересуватись і на даний час Дніпропетровським обласним травматологом йому встановлено діагноз лівосторонній гонортроз 3-ї стадії та показане оперативне лікування ТЄП в плановому порядку. За наслідками ДТП та проведеного лікування, 09.06.21 рішенням травматологічної МСЕК м.Дніпра ОСОБА_1 визнаний інвалідом 3-ї групи. Всього на придбання ліків та проведення МРТ витрачено 2 245,15 грн.

До того ж, пасажир автомобіля ОСОБА_2 під час ДТП отримала забиття правого колінного суглобу та шийного відділу хребта, на проведення МРТ та придбання ліків нею витрачено 2 455,83 грн. Також вважають, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яку вони оцінюють в 50 000 грн. кожному. Просять стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 суму майнового страхового відшкодування в розмірі 47 999,82 грн., суму шкоди заподіяної здоров`ю в розмірі 2 245,15 грн., а всього 50 244,97 грн. Стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 суму шкоди заподіяної здоров`ю в розмірі 2 455,83 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. кожному, судові витрати по справі.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 надав письмові пояснення, в яких заперечуючи проти позовних вимог до ОСОБА_5 зазначив, що зважаючи на мету обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність, відповідальність страховика перед потерпілим є основною, на відміну від відповідальності страхувальника, яка є додатковою (субсидіарною), оскільки настає виключно у разі недостатності страхового виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, а тому притягненню до відповідальності страхувальника має передувати притягнення до відповідальності страховика у межах ліміту страхового відшкодування.

В даному випадку між страхувальником ОСОБА_5 та страховиком ПрАТ «УПСК» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (на вказану обставину посилаються позивачі в своєму позові). Посилаючись на ст.9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого. Тобто, за певних умов позивачі мають право на відшкодування страховиком, а не страхувальником ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі по 5 000 грн. на кожного, а не по 50 000 грн. на кожного з них, як вони просять в позовній заяві.

До того ж, ст.ст.22-31,35,36 вищезазначеного закону, передбачено порядок та підстави виплати страхового відшкодування страховиком, однак, позивачами не дотримано положення даних норм закону, які, як вони пояснили, взагалі не подавали страховику заяву про виплату їм, в тому числі, відшкодування у вигляді моральної шкоди.

Щодо тверджень позивачів, що вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, внаслідок якого вони отримали моральну шкоду підтверджується постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 у справі № 174/87/20, відповідно до якої суд визнав водія ОСОБА_6 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та зазначив, що вказане судове рішення не може мати статус преюдиціального, оскільки ним не встановлювалася винуватість або невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, а тому позивачі повинні доводити наявність вини ОСОБА_5 у спричиненні позивачам моральної шкоди в загальному порядку, що кореспондується з правовим висновком Верховного Суду висловленим в постанові від 17.07.2019 у справі № 638/16723/15-ц.

Крім того, шкода позивачам була спричинена внаслідок дії (зіткнення) трьох транспортних засобів (джерел підвищеної небезпеки) - під керуванням ОСОБА_6 , під керуванням ОСОБА_5 , та під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 274/4882/17-ц слідує «У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовуєтеся положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода, відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.

Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини».

Таким чином, шкода (якщо вона буде доведена) позивачу ОСОБА_2 , яка не була володільцем транспортного засобу, а була пасажиром в автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , повинна бути відшкодована усіма володільцями транспортних засобів (їх страховиками), які прийняли участь в ДТП, а не тільки одним ОСОБА_5 .

До того ж, позивачі не надали до суду докази пред`явлення вимоги до відповідача ПрАТ «УПСК» який має відшкодувати шкоду відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в разі доведення вини ОСОБА_5 у спричиненні такої шкоди), що виключає задоволення їх позову з огляду на правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 199/4778/18 «Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала, шкоди. (а.с.139-140 т.1)

Представник відповідача ПрАТ «УПСК» надав пояснення, в яких зазначив, що між ОСОБА_7 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/2714594, згідно з яким об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Чинне законодавство, що регулює відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, нерозривно пов`язує момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування із настанням страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий випадок це дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, таким чином ДТП визнається страховим випадком, лише за умови, якщо настала цивільно-правова відповідальність, яка виникає із заподіяння шкоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Сукупність умов, за яких може наставати відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, називають складом цивільно-правової відповідальності. До таким умов належить: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) особи; негативний результат такої поведінки шкода; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина.

Відповідно до приписів ч.1 ст.221 та ч.1 ст.283 КУпАП, належним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є постанова судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. З наданих матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода трапилась за участі транспортних засобів ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , ВАЗ 211140 д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 та ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 .. Протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_6 , жодних доказів складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 відсутні. Таким чином, у ПрАТ «УПСК» відсутні докази настання відповідальності водія транспортного засобу забезпеченого в ПрАТ «УПСК», а відповідно відсутні докази настання страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АО/2714594.

Щодо розміру заявлених позовних вимог зазначають, що нормами законодавства саме на страховика за вищезазначеним договором страхування покладено обов`язок з визначення розміру шкоди. В зв`язку з тим, що про ДТП заявник повідомив ПрАТ «УПСК» 04.01.2021 р. майже через рік після ДТП, тим самим позбавивши страховика можливості оглянути пошкоджений транспортний засіб в тому стані в якому він знаходився після ДТП та визначити розмір шкоди, а тому безпідставною є вимога щодо відшкодування витрат на проведення експертизи, оскільки законодавство передбачено, що розмір шкоди визначає страховик, позивач вирішив самостійно замовляти експертизу, тому підстав для компенсації цих витрат страховиком відсутні.

Нормами п.п.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України № 1961-IV, визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, порушення строків повідомлення страховика про ДТП та ненадання пошкодженого майна для огляду в тому стані в якому воно було після ДТП є підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування.

В матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження закладу охорони здоров`я щодо призначення придбання ліків. Згідно з п.24.1. ст.24 вищезазначеного закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, тобто повинні бути обґрунтовані та документально підтвердженні медичним закладом, а саме кожна витрата повинна підтверджуватись чеками, та у витягу з історії хвороби за період лікування в медичному закладі, який має бути засвідчений належним чином медичним закладом, повинно зазначатися про призначення даних лікарських препаратів потерпілому. В наданих ПрАТ «УПСК» матеріалах справи відсутні документи закладу охорони здоров`я щодо призначеного позивачу лікування внаслідок ДТП. На підставі вищезазначеного просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» відмовити в повному обсязі. (а.с.227-229 т.1)

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник надали письмові пояснення де зазначили, що представник відповідача ПрАТ «УПСК» у своїх поясненнях зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази вини відповідача ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, то і відсутній склад цивільно-правової відповідальності, однак представник відповідача не врахував, що в даному випадку мова йде про відповідальність внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яка відшкодовується особою, яка на відповідній правовій володіє транспортним засобом, використання, якого створює підвищену небезпеку, тобто за нормою ст.1187 ЦК України. В даному випадку законодавець передбачив відповідальність лише за наявності шкоди і про вину не йдеться взагалі. Посилання ж відповідача в даному випадку на загальні теоретичні поняття цивільно-правової відповідальності не ґрунтуються на законодавстві. Володілець джерела підвищеної небезпеки не є суб`єктом відповідальності за шкоду лише в випадку якщо доведе, що дане джерело вибуло з його володіння - внаслідок неправомірних дій інших осіб. Тобто згідно ч.3 ст.1187 ЦК України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, які мають істотне значення (ч. 4 ст.1187 ЦК; див. п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р.).

Таким чином, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності лише у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

Також закон взагалі не передбачає поняття цивільно-правової відповідальності, а лише зазначає підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, і зокрема, це завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ст.11 ЦК України). Відповідач сам на свій розсуд розширено тлумачить загальний склад цивільно-правової відповідальності. При цьому підмінюючи предмет позову посиланням на норми КУпАП стосовно вини.

Крім цього, у відповідності до постанови Вільногірського міського суду у справі № 174/87/20 (провадження № 3/174/26/2020) від 22.12.2020, в суді ДТП, визначено винну особу та допущені ним порушення норм права, та вважає, що встановлено вину особи - відповідача ОСОБА_5 . Дана обставина є преюдиційною для справи: тобто обставини ДТП, вина особи у вчиненні ДТП вже встановлені судом у своїй постанові в іншій справі і не потребують нового доказування в силу ст.82 ЦПК України.

Стосовно страхового випадку, то він наступив і ним є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Вважає надуманими та протиправними підстави відмови в відшкодуванні та такими, що не ґрунтуються на законі, доводи страхової компанії про порушення трьохденного строку сповіщення про ДТП. Так як ОСОБА_1 в установленому порядку та строк, письмово звертався до своєї компанії та до страхової компанії ОСОБА_6 , але йому усно було рекомендовано надати рішення суду про винність ОСОБА_6 . Після того, як провадження стосовно даної особи було закрито, він 04.01.2021 письмово звернувся до страхової компанії ОСОБА_5 ПрАТ «УПСК», де відповіді не отримав. До того ж вважає, що цей строк не стосується позивача, а він передбачений лише для винної особи ОСОБА_5 і не є підставою для невиплати відшкодування.

До того ж зазначає, що враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення був складений на інші особу, провадження стосовно якої судом закрито 22.12.2020, то строк звернення до страхової компанії починається з наступного дня після вступу в силу постановленого рішення, оскільки саме з цього часу настали обставини для звернення до відповідача (поважні причини), тому встановлений ч.35.1. ст.35 Закону, 30-ти денний строк не пропущено, так як позивач ОСОБА_1 звернувся про відшкодування 04.01.2021. З означених об`єктивних обставин, - огляд автомобіля було проведено без участі представника відповідача страхової компанії. Але даний огляд проведено ліцензованою на даний вид робіт особою, яка і несе відповідальність за викладений ним висновок. Таким чином вважає, що ніякі строки (ні на звернення до страховика, ні на надання автомобіля) порушено не було, а відтак підстав для відмови в позові з цієї причини не має.

Відповідач ПрАТ «УПСК», посилаючись на норму ст. 37.1.3. вищевказаного закону, вказує що порушення строків повідомлення страховика про ДТП та ненадання для огляду пошкодженого майна є підставою для відмови в відшкодуванні, що не відповідає дійсності, оскільки закон зазначає інше, а саме що «невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, може бути підставою для відшкодування лише в випадку: якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; в справі № 174/87/20 суд вже встановив частину з вищевказаного, а теперішній суд має всі можливості для встановлення всіх інших обставин, тобто наявна судова преюдиція, за якою повторного встановлення не потрібно і не допускається.

Стосовно твердження ПрАТ «УПСК» про ненадання підтверджуючих документів про медичні послуги - то дані документи надані і містяться у даній справі, в т.ч. в долучених матеріалах справи № 174/87/20.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то дану шкоду просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_5 , так як саме його діями вона спричинена, його твердження про можливість її стягнення дише в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю до позивачів не відноситься, так як це норма закону стосується лише певних випадків і суб`єктів, та до позивачів застосовано бути не може.

Враховуючи вищевикладене, в своїх поясненнях представник ПрАТ «УПСК» в законний спосіб та порядку, не обґрунтував підстав в відмові в позові, а відтак просять позов задовольнити. (а.с.2-3, 4-5 т.2)

Представник відповідача ОСОБА_8 - ОСОБА_3 надав додаткові пояснення, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_8 , вважає, що твердження позивачів, що вина ОСОБА_8 у вчиненні ДТП, в результаті якого вони зазнали майнової та моральної шкоди підтверджується постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 у справі № 174/87/20 відносно ОСОБА_6 , відповідно до якої суд визнав водія ОСОБА_6 невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та зазначив, що до ДТП призвели дії ОСОБА_5 . Однак вказане судове рішення не може мати статус преюдиціального, оскільки ним не встановлювалась винуватість або невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного правопорушення, а тому позивачі повинні доводити наявність його вини у спричиненні позивачам моральної шкоди в загальному порядку.

Окрім цього, ОСОБА_5 не порушував ПДР під час зіткнення з автомобілем ОСОБА_6 , постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_6 закрито за відсутністю в його діях складу зазначеного правопорушення, при цьому виносячи дану постанову суд зробив висновки, що ОСОБА_6 не винний у скоєнні вищевказаної ДТП, оскільки це ОСОБА_5 в порушення п.10.2 ПДР виїжджаючи на дорогу з житлової зони (прилеглої території) не дав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_6 , що рухався по вул.Промисловій, що виключає невиконання вказаним водієм вимог п.16.12 ПДР. Однак, зазначена постанова не є преюдиційним доказом про визнання відповідача ОСОБА_5 винним у вчиненні ДТП та покладення на нього відповідальності за шкоду спричинену позивачам, оскільки протокол щодо порушення водієм ОСОБА_5 ПДР в момент ДТП, відповідальність за які передбачені ст.124 КУпАП, не складався, постанова про його притягнення до адміністративної відповідальності не виносилась.

Враховуючи позицію Верховного суду, висловлену в постанові від 16.02.2022 у справі № 554/3246/18, в якій зазначається, що суди не врахували, що ст.261 Закону України № 1961-IV, передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки 5% від 10000 грн. (розмір страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю) складає 5000 грн., то лише в межах цієї суми страхова компанія може нести відповідальність з відшкодування завданої моральної шкоди. Наведене має важливе правове значення для правильного вирішення справи, оскільки в разі наявності в ПрАТ СГ «ТАС» обов`язку з виплати потерпілому страхового відшкодування та недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суди не дослідили та не встановили, решту завданої і доведеної шкоди, відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (ст.1194 ЦК України). В даному випадку, позивачі не заявляли вимоги до страховика про відшкодування моральної шкоди, що унеможливлює в межах даної справи з`ясувати ліміт страховика на відшкодування моральної шкоди позивачем та решту відповідальності ОСОБА_5 за спричинену позивачам моральну шкоду. (а.с.6-7 т.2)

Представник третьої особи Неминущій Г.Л. пояснив, що згідно постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року про закриття справи про адміністративне правопорушення, вина ОСОБА_6 у цій ДТП відсутня, тому він не повинен нести цивільно-правову відповідальність.

Вислухавши позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представників учасників справи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона являється фізичною-особою підприємцем, по договору працює в ПрАТ «УПСК». Позивачі звертались до неї з приводу ДТП можливо 04.01.2021, надали документи, які вона відправила у офіс в м.Дніпро 26.01.2021, отримала підтвердження про отримання. Фахівці у м.Дніпро заносять дані до відповідної бази, де з цими даними можуть ознайомитися фахівці у м.Києв.

Відповідно до копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.01.2021, ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії ПрАТ «УПСК» та повідомив про ДТП з його участю та участю ОСОБА_5 ,зазначивши потерпілими себе та ОСОБА_2 (а.с.224 т.1) та 26.01.2021 звернувся з заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю ВАЗ 2115, н/з НОМЕР_1 , та здоров`ю його та ОСОБА_2 (а.с.225 т.1)

Відповідно до постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_6 , провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.9-11 т.1)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 р. (а.с.13 т.1)

Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2714594, страхувальник ОСОБА_7 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 2109» реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.103 т.1)

Позивач ОСОБА_1 має ряд захворювань, серед яких лівобічний гонартроз 3 ступеня, больовий синдром. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., кардіоклеротичний атеросклероз, порушення функціонування суглобу 2 ступеня, що підтверджується копіями довідок лікарських установ (а.с.15-32 т.1) та копіями квитанцій на придбання ліків (а.с.34 т.1).

Відповідно до копії довідки МСЕК № 115702 від 30.06.2021, ОСОБА_1 встановлена інвалідність третьої групи з 09.06.2021, безтерміново, причина інвалідності захворювання загальне з ураженням органів опори та рухів (а.с.33 т.1)

Відповідно до копій медичних довідок, у ОСОБА_2 діагностовано забій правого колінного суглобу, синовіт, хондромаляція 2 ст., остеоартроз 2 ст., МР-ознаки розриву передньої хрестоподібної зв`язки, розрив тіла та заднього рогу медіального меніска (а.с.35-46 т.1), відповідно до копій квитанцій на придбання ліків на лікування нею витрачено 2 455,83 грн. (а.с.47 т.1).

Відповідно до копії висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 130/03-20 складеного ТОВ «Клевер Експерт» (а.с.48 т.1), копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 130/03-20, з протоколом огляду ТЗ, копією свідоцтва ро реєстрацію ТЗ, калькуляцією відновлювального ремонту, фототаблицями пошкоджень ТЗ, вартістю запчастин, документів оцінювача, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2115, р.н. НОМЕР_1 становить 43 997,82 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 42 611,58 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля, без врахування фізичного зносу вузлів та деталей, на момент проведення дослідження, становить 63 405,19 грн., ринкова вартість з урахуванням ПДВ автомобіля 71693,44 грн. (а.с.49-81 т.1)

Відповідно до листа начальника управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 07.11.2022 №2022/1985, станом на 02.02.2020 схема організації дорожнього руху в м.Вільногірськ відсутня. (а.с.148 т.2)

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст.82 ЦКП України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено ст.1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, урегульовано ст.1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Зокрема, згідно із ст.3 Закону № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників

Відповідно до ст.5 Закону № 1961-IV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу .

Згідно ст.6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Також, ст.22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.23.1 ст.23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.24 Закону № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ст.29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону України № 1961-IV, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п.п.37.1.1, 37.1.3, 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України № 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 вказаного Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19) та від 22 квітня 2021 року у справі № 754/5626/19 (провадження № 61-2061св20).

Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Покладення на страховика обов`язку відшкодувати шкоду майну та здоров`ю особи, яка постраждала внаслідок ДТП, можливо за умови наявності договірних відносин між особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (страхувальником), настання страхового випадку, наявності заподіяної іншій особі (потерпілому, іншій особі) шкоди та протиправних дій страхувальника.

Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 винуватість відповідача ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди з участю належного йому автомобіля в судовому засіданні заперечує (а.с.6-7 т.2), а достатніх та допустимих доказів на спростування цих тверджень позивачами не надано.

Зокрема, суд не приймає у якості преюдиційного доказу на підтвердження винуватості відповідача ОСОБА_5 постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020, на чому наполягають позивачі, оскільки даним рішення встановлена невинуватість іншого учасника ДТП третьої особи ОСОБА_6 , а винуватість відповідача ОСОБА_5 не була предметом судового розгляду по даній справі, при постановленні рішення судом зроблено висновок про порушення відповідачем ОСОБА_5 п.10.2 ПДР України, однак питання наявності причинно-наслідкового зв`язку цього порушення з подією ДТП та її наслідками судом не вирішувалося, тому ця оцінка не є обов`язковою для суду при розгляді даної цивільної справи, а вищевказана постанова не носить преюдиційного характеру та не може слугувати беззаперечним доказом винуватості відповідача ОСОБА_5 у події ДТП, яка мала місце 02.02.2020.

За загальним правилом, у разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. У такому разі винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку.

Разом з тим, копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_6 , надані позивачами, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі на підтвердження винуватості відповідача ОСОБА_5 у вказаному ДТП, оскільки ці матеріали зібрані в межах іншої справи, яка розглядалася за правилами іншого судочинства (у справах про адміністративні правопорушення), тому ці матеріали, з урахуванням приписів ст.78 ЦПК України, не можуть слугувати належними засобами доказування по даній цивільній справі, а інших достатніх та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 позивачами не надано.

Таким чином, твердження позивачів щодо винуватості відповідача ОСОБА_5 у події ДТП, яка мала місце 02.02.2020, базуються фактично лише на їх припущеннях, виходячи із встановленого судом факту невинуватості третьої особи ОСОБА_6 і не підтверджується достатніми та допустимими доказами по справі.

Окрім того, до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування позивач ОСОБА_1 звернувся лише 04.01.2021, тобто з порушенням строків, встановлених п.35.1 ст.35 Закону 1961-IV, тому відповідач не мав можливості оглянути пошкоджений автомобіль у тому стані, в якому він знаходився після ДТП та визначити розмір шкоди, що є обов`язком страховика.

Також, як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2 знаходилася у автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , тобто була пасажиром даного автомобіля.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у ч.1 ст.1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, частиною другою цієї статті.

Так, згідно ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди.

За змістом ч.1 ст.614 ЦК України, вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис ч.2 ст.1188 ЦК України підлягає застосуванню тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців), транспортних засобів унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі була неправомірною, зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди, а розмір страхового відшкодування (регламентної виплати), у такому випадку, за кожну з таких осіб, відповідно до п.36.3 ст.36 вказаного Закону, визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Таким чином, для покладення обов`язку щодо відшкодування пасажиру автомобіля шкоди, завданої внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, необхідно встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) транспортних засобів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позивачами винуватість відповідача ОСОБА_5 у вчиненні ДТП, яка мала місце 02.02.2020 за участю водіїв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , поза розумним сумнівом не доведена, а відтак не доведено і настання цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_5 та страхового випадку, то підстави для покладення на ПрАТ «УПСК» обов`язку відшкодувати позивачеві ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану пошкодженням належного йому автомобіля та шкоду здоров`ю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заподіяної внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, відсутні, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи заявлені вимоги позивачів щодо стягнення з відповідача ОСОБА_5 моральної шкоди, завданої позивачам ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, суд виходить з наступного.

Так, порядок відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, визначено ст.26-1 Закону № 1961-IV, згідно з якою страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Виходячи з аналізу даної норми, моральна шкода підлягає відшкодуванню саме страховиком, а не особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п.73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), п.62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до вказаного Закону є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до страховика щодо виплати їм страхового відшкодування у виді моральної шкоди не зверталися, тому підстави для покладення на відповідача ОСОБА_5 обов`язку відшкодувати їм вказану шкоду відсутні, а у задоволенні цієї частини заявлених вимог також слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачами судові витрати слід покласти на позивачів.

На підставі ст.ст.22,1166,1187,1188 ЦК України, ст.ст.1,3,6,9,22-31,34-36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і керуючись ст.ст.4,5,12,13,76,77, 81,258,259,263-265,268, 273,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, шкоди здоров`ю та моральної шкоди, завданої потерпілому об`єктом підвищеної небезпеки при скоєнні дорожньої транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30.12.2022 року.

Головуючий - суддя: підпис А.А. Борцова