ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3053/22 Справа № 201/1346/21 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2022 року у цивільній справі за позовом Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ДНУЗТ ім. акад. В.Лазаряна звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с. 3-6), в обґрунтування якого посилався на те, що 21.01.2015 року між Дніпровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 12 п.п. 1 Договору та п. 17 п.п. 1 Договору 1, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно довідки бухгалтерії ДНУЗТ, відповідач станом на 01.09.2020 року має заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 21 936,22 грн, а саме : - за обслуговування будинку за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 16 092,26 грн; - за теплопостачання за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 137,87 грн; - за вивіз ТПВ за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 446,48 грн; за ліфт за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 5 259,61 грн.

ДНУЗТ ім. акад. В.Лазаряна просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 21 936,22 грн, а також судовий збір.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2022 року позовні вимоги ДНУЗТ ім. акад. В.Лазаряна задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна заборгованість за обслуговування будинку за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 16 092,26 грн; за теплопостачання за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 137,87 грн; за вивіз ТПВ за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 446,48 грн; за ліфт за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 5 259,61 грн, а всього у розмірі 21 936,22 грн. Також вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 37-39).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати, а провадження у справі закрити (а.с. 63-66).

Позивач по справі не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 21.01.2015 року між Дніпровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7-10).

Відповідно до п. 12. п.п. 1 Договору та п. 17 п.п. 1 Договору 1, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно довідки бухгалтерії ДНУЗТ, відповідач станом на 01.09.2020 року має заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 21 936,22 грн, а саме: за обслуговування будинку за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 16 092,26 грн; за теплопостачання за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 137,87 грн; за вивіз ТПВ за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 446,48 грн; за ліфт за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року включно у розмірі 5 259,61 грн (а.с. 13-16).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно дост. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормоюст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першоюстатті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України "Про житлово-комунальніпослуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У пункті 30 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" визначено, що оплачувати послуги в установлені договором строки.

Частина 1 ст. 322 ЦК України визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна надає відповідачу житлово-комунальні послуги (теплопостачання та постачання холодної та гарячої води і водоведведення) і послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг та користування ними відповідачем не заперечується.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобов`язані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними і відсутність договору про надання житлово комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

Таким чином, зважаючи на наявність між сторонами договірних відносин, фактичного споживання відповідачем житлово-комунальних послуг та відсутності повної оплати за спожиті послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за фактично спожиті ними послуги (теплопостачання та постачання холодної та гарячої води і водовідведення) та послуги з утримання будинку та прибудинкової території у загальному розмірі 21 936,22 грн.

Доводи скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: - щодо ненаправлення йому копії позову з додатками; - суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте, в ухвалі не зазначив в ухвалі, що справа буде розглянута без виклику сторін, чим допустив порушення процесуальних прав апелянта, в тому числі щодо подання заперечень та зустрічного позов та здійснити інші свої процесуальні права, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи судом направлялась відповідачу ухвала про відкриття та копія позову з додатками, однак на адресу суду повернувся конверт (а.с. 36), що в свою чергу спростовує доводи апелянта.

Крім того, як сам апелянт зазначає в своїй апеляційній скарзі, він зареєстрований в системі Електронний суд і в його кабінеті наявна ухвала про відкриття провадження зі змістом якої він міг ознайомитись та у зазначені в ухвалі строки мав можливість подати до суду свої заперечення та/або зустрічний позов, однак вказаним правом не скористався.

Твердження апелянта про те, що в ухвалі про відкриття провадження судом не було зазначено, що розгляд справи буде здійснюватись без виклику сторін спростовуються змістом самої ухвали (а.с. 34).

Вище зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо невірності розрахунків заборгованості за житлово-комунальні послуги, колегія суддів не бере до уваги оскільки апелянтом не надано суду своїх розрахунків заборгованості та не надано до доказів які б спростовували вірність нарахування вказаної заборгованості.

Доводи скарги про те, що позивачем в односторонньому порядку було змінено умови договору шляхом підвищення тарифів є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки в договорі сторони погодили право виконавця послуг на підвищення таких тарифів, а обґрунтованість та законність такого підвищення відповідачем в судовому порядку не оскаржувалось.

Крім того, слід зауважити, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення укладались за типовими формами затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Згідно п. 10 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.

Відповідно до ст. 162 ЖК Української PCP плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Невід`ємною частиною договору є копія рішення (розпорядження), яким встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із зазначенням структури тарифу, періодичності та строків надання послуг.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова