справа № 208/7087/21
№ провадження 2/208/987/22
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.,

За участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню»,-

встановив:

1.Позиція сторони позивача.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, та просить:

- визнати Виконавчий напис від 04 червня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №1615 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , здійсненого на підставі Договору іпотеки №DZBOGL, таким, що не підлягає виконанню;

-стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати щодо сплати судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 05 серпня 2021 року позивач отримала вимогу приватного виконавця, з якої їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження ВП № 65417181 від 14.05.2021 року,відкритого на підставі виконавчого напису № 1615 від 04.06.2019 року.

20 серпня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DZB0GL, відповідно до якого банк зобов`язався надати кредитні коти на строк 20.08.2008 року по 20.08.2028 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 27989,71 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,46% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 1,80% річних від суми зарезервованих ресурсів. Період сплати з 20 по 25 число кожного місяця.

Відповідно до п.1.3 Кредитного договору у забезпечення його виконання між сторонами було укладено Договір іпотеки № DZB0GL, посвідченого 20.08.2008 року приватним нотаріусом Дербіною Р.€. за реєстровим № 2260, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

02 грудня 2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська було ухвалено заочне рішення у цивільній справі №208/6105/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DZB0GL від 20 серпня 2008 року, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто солідарно з Відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 887085,57 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.

Дізнавшись про вказане заочне рішення ОСОБА_1 звернулась із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 березня 2016 року у справі №208/6105/15-ц заочне рішення від 02.12.2015 року було скасовано та призначено до розгляду. На сьогоднішній день судовий процес у справі № 208/6105/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DZB0GL від 20 серпня 208 року досі триває.

Отже, з огляду на зазначене, на сьогоднішній день сума заборгованості є спірною, оскільки триває судовий процес про стягнення заборгованості. У процесі розгляду справи ОСОБА_1 було подано заяву на проведення судової економічної експертизи та надано контррозрахунок, за яким розмір заборгованості не відповідає дійсності.

Отже, із зазначеного вбачається, що оспорюваний Виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначена у ньому заборгованість є спірною, розмір боргу за тим самим кредитним договором у позові про стягнення заборгованості складає 87 085,57 грн. Натомість як у Виконавчому написі борг визначено у сумі 2 489 087,23 грн.

Також зі змісту виконавчого напису вбачається те, що строк, за який провадиться стягнення, - десять років шість місяців чотирнадцять днів, а саме з 20.08.2008 року по 06.03.2019 року.

За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавці написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно п.3.1 Глави 16 Порядку, у редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами. установами та організаціями - не більше одного року.

Оскільки Відповідач нарахував заборгованість з 2008 року, виходить, що й заборгованість за Кредитним договором та право вимоги виникло у Відповідача у 2008 з дня, а тому нотаріус не міг вчинити виконавчий напис, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Окремо слід зазначити, що у справі №6208/6105/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості аз кредитним договором NoDZB0GL від 20 серпня 2008 року, ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки з доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 25.06.2015 року вбачається нарахування пені починаючи з 02.04.2009 року. Тобто фактично більше ніж за шість років. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік, відповідно до пункту 1частини 2 статті 258 застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно 3 1статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається ви частинного дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з п 8.1. Кредитного договору Позичальник зобов?язується погашати заборгованість за кредитом з 20 по 25 число кожного місяця.

2. Позиція відповідача.

Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилова О.Л. подала до суду відзив, в повному обсязі не визнає позовні вимоги та просить їх відхилити.

Відповідно до укладеного договору позивач отримав кредит, саме цей факт сторонами не оскаржується.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст.1050 ЦК України, Закону України "Про нотаріат", Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5. Відповідно п. 4 гл. 16 Розділу I Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5 виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, нотаріальну контору (нотаріальний округ), прізвище, ім?я, по батькові нотаріуса, який вчиняє виконавчий напис; найменування та адресу стягувача; найменування та адресу боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків у банках, кредитних установах (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; уми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, штраф, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з божника; зазначення статті Закону України Про нотаріат" та пункту Переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку.

Виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість (нотаріально посвідчені угоди, опротестований вексель тощо). Якщо виконавчий напис не вміщується на документі. що встановлює заборгованість, то він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладені норми Виконавчий напис вчинено відповідно норм діючого законодавства. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подана на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172 (далі - Перелік).

Дуже показовим є той факт, що позивачка у позовній заяві та суд у вищезазначеному рішенні не заперечують факт наявності заборгованості перед банком. Таким чином, наявність безспірності заборгованості фактично визнала як сама позивачка, так і суд. АТ КБ «Приватбанк» надав всі необхідні документи відповідно до переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача.

3.Позиція третьої особи.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна подала до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за її відсутності.

4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

12 серпня 2021 року адвокат Пашніна А.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась із позовною заявою до Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» (а.с. 2-5).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 29).

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 13 серпня 2021 цивільну справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 30-31).

Разом з позовною заявою адвокат Пашніна А.В. подала матеріали заяви «про забезпечення позову». Згідно до змісту заяви просить:

- зупинити звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що здійснюється на підставі виконавчого напису від 04 червня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1615.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року заяву «про забезпечення позову» задоволено повністю (а.с. 45-47).

20 вересня 2021 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від адвоката Пашніної А.В. , у якому просить розглянути заяву про витребування доказів (а.с. 51).

29 вересня 2021 року від відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-59).

05 жовтня 2021 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 68).

16 лютого 2022 року надійшло від адвоката Пашніної А.В. клопотання про витребування доказів. Згідно до заявлених вимог просить:

-витребувати у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6 9) реєстраційну справу щодо вчинення Виконавчого напису від 04 червня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною зареєстрованого в реєстрі за № 1615 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , здійснено на підставі Договору іпотеки №DZB0GL.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року заяву «про витребування доказів» задоволено повністю (а.с. 86-87).

На виконання Ухвали Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала документи (а.с. 89-105).

11 травня 2022 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 112).

06 червня 2022 року від адвоката Пашніної А.В. надійшло клопотання, у якому просить позов задовольнити, розглядати справу без участі позивача та йог представника (а.с. 114).

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

20 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №DZB0GL,згідно до якого останній надано кредитні кошти на строк з 20.08.2008 року по 20.08.2028 року включно, у розмірі 27989,71 доларів США (а.с. 10-16).

20 серпня 2008 року вчинено іпотечний договір, за яким ОСОБА_4 є іпотекодавцем, а АТ КБ «Приватбанк» іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є. (а.с. 17-21).

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 887085,57 грн. (а.с. 22-23).

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від10 березня 2016 року скасоване заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року (а.с. 24).

04 червня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №1615, запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно квартиру ,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № DZB0GL передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». Всього до стягнення 2 492 587,23 гривень (а.с. 9).

03 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу приватного виконавця (а.с.6).

14 травня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 7).

6. Правові норми, висновки та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» «іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом»

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св 18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №569/8884/17 від 14.08.2019 вказав, що для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц.

Суду не надано доказів того, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, оскільки наданий розрахунок взагалі не відображає надходження коштів від боржника, також з наданих нотаріусом копій документів на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис вбачається, що в зазначених документах відсутня довідка фінансової установи про ненадходження платежу, як того вимагає Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_9 (ОСОБА_10) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Підсумовуючи вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів сторони по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Згідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 11 серпня 2021 року, судовий збір у сумі 454 гривень 00 копійок за подачу заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 11 серпня 2021 року, на загальну суму 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про іпотеку», ст. 12, 13, 76, 141, 263-266 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна «про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», - задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис вчинений 04 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1615, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», , юридична адреса реєстрації: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будівля № 1 «Д», заборгованості за кредитним договором у сумі 2 492 587 (два мільйони чотириста дев`яносто дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) гривень 23 копійки таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», , юридична адреса реєстрації: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будівля № 1 «Д», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ,

понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк», , юридична адреса реєстрації: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будівля № 1 «Д».

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Олександрівна, адреса реєстрації: 49000, область Дніпропетровська, місто Дніпро, вулиця Центральна, будівля № 6/9.

Повний текст судового рішення складений 12 вересня 2022 року.

Суддя Івченко Т. П.