Провадження №2-др/523/32/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
"28" листопада 2022 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Далеко К.О.,
за участю секретаря судового засідання Ахламової А.С.,
Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності, суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.08.2022 року ухвалювалось судом в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін.

Тому, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється судом з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Слаблюк В.М. не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, заявою представник позивача просила розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за його та довірителя відсутності.

Відповідач ПрАТ «СК Євроінс Україна» не забезпечив явку свого представника до судового засідання, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Причин не явки до судового засідання не повідомив, заяв та клопотань суду не подавав.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Причин не явки до судового засідання не повідомив, заяв та клопотань суду не подавав.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник ОСОБА_3 адвокат Погорілий О.В. просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без його та довірителя участі, за наявними матеріалами, у зв`язку із його перебуванням на службі в підрозділі територіальної оборони.

Зваживши доводи заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо:

-судом не вирішено питання про судові витрати;

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з:

-Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 22 285 (двадцять дві тисячі двісті вісімдесят п`ять) гривень 98 коп.;

- ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : франшизу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.; на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодження транспортного засобу автомобіля Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суму в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За правилами частини 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

З матеріалів даної справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Слаблюк В.М., при подачі позову, виконав ч.1 ст. 134 ЦПК України, подавши попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Зокрема, в позові йшла мова про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги, у розмірі 17 300 грн.

Перед ухваленням судом рішення по справі, адвокат Слаблюк В.М. надав доповнення до позову, яким просив стягнути витрати пов`язані з отриманням правової допомоги в сумі 19 848, 00 грн.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, її представник адвокат Слаблюк В.М. надав: 1) договір №30.04.21від 30.04.2021 року про надання правової допомоги; 2) додаткову угоду №1 від 28.02.2022 року до договору №30.04.21 про надання правової допомоги від 30 квітня 2021 року; 3) прибутковий касовий ордер №029 від 28.02.2022 року на суму 19848,00 грн.; акт приймання-передачі наданих послуг від 02.08.2022 року

У зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 вимушено уклала договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог стягнення страхового відшкодування, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, віднесення її до категорії малозначних, враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновків про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 12 405,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До висновку про стягнення 12 405,00 грн., із заявлених 19 848,00 грн., суд дійшов після оцінки акту виконаних робіт (наданих послуг) від 02.08.2022 року, встановивши невідповідність його змісту дійсним обставинам справи, зокрема суд відмовляє у відшкодуванні наступних витрат:

-підготовка заяви про страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (1год. - 1240,50 грн.) та підготовка відповіді на лист ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з урахуванням пошуку, аналізу та опрацювання відповідного законодавства України (1год. 1240,50 грн.), оскільки їх підготовка здійснювалась до подачі позову до суду. Суд виходить із того, що подача заяви до страхової є передбаченою законом умовою для відшкодування витрат, тому ці витрати не пов`язані з розглядом справи;

-участь у судовому засідання 14.09.2021 року, оскільки судове засідання не відбулось, у зв`язку із неявкою сторін;

-участь у судовому засіданні 28.10.2021 року, оскільки судове засідання не відбулось, у зв`язку із введенням в суді карантинних обмежень;

-участь у судовому засіданні 16.12.2021 року та 25.01.2022 року, оскільки судові засіданні не відбулись, у зв`язку із неявкою сторін;

Одночасно, здійснивши аналіз акту виконаних робіт (наданих послуг) від 02.08.2022 року, в частині інших наданих послуг на загальну суму 12 405,00 грн., суд дійшов висновків, що відображена інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом Слаблюк В.М. роботи, відповідає критерію розумності, співмірності, справедливості та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2022 у справі №910/12876/19, у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року по справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073 св20).

У даному випадку, відповідачі не заявили до суду клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, тому суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо зменшення розміру витрат за власної ініціативи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що позивач просив стягнути загальну суму відшкодування в розмірі 46786 грн., судом задоволено 29 286 грн., що складає 62,6% із загальної суми. З відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» стягнуто 22 285,96 грн, що складає (76,1%), з відповідача ОСОБА_2 стягнуто 7 000 грн., що складає (23,9%).

Тому, виходячи із підлягаючої до стягнення із відповідачів загальної суми витрат на правову допомогу в розмірі 12 405 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» підлягає стягненню 9440,20 грн., що відповідає 76,1%, а з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 2964,80грн., що відповідає 23,9%.

На підставі викладеного, керуючись ст. 134, 137, 141, 270 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Слаблюк В.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі № 523/12532/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу по цивільній справі №523/12532/21, у розмірі 9 440,20 грн. (дев`ять тисяч чотириста сорок гривень 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу по цивільній справі №523/12532/21, у розмірі 2 964, 80 грн. (дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні 80 копійок).

Стягувач: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», , 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102.

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У зв`язку із періодичною тривалою відсутністю електроенергії в Суворовському районному суді м. Одеси, повний текст судового рішення складений 14.12.2022 року.

Суддя К.О. Далеко