Справа № 352/1005/22
Провадження № 2/352/539/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби в справах дітей Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виконавчого комітету Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 грудня 2016 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований Тбіліським відділом реєстрації актів цивільного стану Агенства розвитку державної служби №4. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка - ОСОБА_4 . Спільне життя з відповідачкою у них не склалося, у зв`язку з чим, з лютого 2021 року вони фактично проживають окремо. У вересні 2021 року позивач з дочкою переїхали з Грузії в Україну. Проте згоди щодо визначення місця проживання дитини і передачі такої на його виховання з відповідачкою ОСОБА_5 не досягнуто. Вважає, що подальше проживання дочки саме разом з ним, сприятиме в повній мірі інтересам дитини та її розвитку, оскільки він працевлаштований, має можливість забезпечити їй належні умови проживання та займатися її вихованням. З огляду на наведені обставини, просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним (а.с. 59-66).

2. Процесуальні дії у справі.

Ухвалами суду від 11 липня 2022 року і 26 липня 2022 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків і доплати судового збору.

Ухвалою суду від 12 серпня 2022 року було відкрито загальне позовне провадження і призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, залучено третю особу.

3. Позиції учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_7 не з`явилися, але надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, але від представника відповідача надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просила відмовити в задоволенні позову на підставах, викладених у відзиві на позов. Так, відповідно до відзиву на позов, позовні вимоги представник відповідача вважає необґрунтованими, оскільки в інтересах дитини проживати саме з матір`ю. ОСОБА_5 має можливість забезпечити належні умови життя для дитини, повною мірою займатися її вихованням. Водночас не чинитиме перешкод батькові у спілкуванні з дитиною (а.с. 101-104).

Представник третьої особи ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, але надала заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, вказала, що підтримує висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

4. Обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 06 грудня 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований Тбіліським відділом реєстрації актів цивільного стану Агшенства розвитку державної служби №4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 і ОСОБА_3 народилася дочка - ОСОБА_4 (а.с. 10-14).

Відповідно до довідки №13432 від 21 грудня 2020 року, ОСОБА_10 24 листопада 2016 року, згідно з прийнятим 10 грудня 2020 року ГУ ДМС України в Харківській області рішенням, набула статусу громадянки України з моменту народження (а.с. 15).

Згідно з інформацією наданою Державною прикордонною службою України ОСОБА_1 перетнув державний кордон України 13 вересня 2021 року, виїхавши до Грузії, а також 22 вересня 2021 року, повернувшись на територію України (а.с. 150).

19 травня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був розірваний, що підтверджується копіює відповідного свідоцтва (а.с. 28-29).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані ОСОБА_11 - мати, ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_12 - донька, що підтверджується копіює відповідної довідки №277 від 09 березня 2022 року (а.с. 17).

Відповідно до запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 04.12.2020 року працює слюсарем-сантехніком 4 розряду в КП «Харківводоканал» № 03361715 комплекс «Харківводовідведення» (а.с. 72-74).

Згідно з копіями відповідних квитанцій ОСОБА_1 здійснювалася оплата утримання ОСОБА_12 в дошкільному освітньому закладі 18 жовтня 2021 року в сумі 462 грн., 08 листопада 2021 року в сумі 147 грн., 06 грудня 2021 року в сумі 420 грн., 08 січня 2022 року в сумі 351 грн. (а.с. 18-22).

Відповідно до довідок №2613- від 31 березня 2022 року та №2613- від 31 березня 2022 року ОСОБА_12 і ОСОБА_1 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 23-24).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання 06.04.2022, виданого Старокривотульським старостинськимокругом № 10, громадянин ОСОБА_1 винаймає житлову кімнату (згідно угоди) у гр. ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою ОСОБА_1 проживає зі своєю дочкою ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Умови проживання є задовільними, батько здійснює належний догляд за своєю дочкою. Сторонніх осіб, що можуть здійснювати догляд за дитиною не встановлено. Місце знаходження матері ОСОБА_10 невідоме (а.с. 25-26).

21 липня 2022 року між ОСОБА_1 і представником ОСОБА_3 - адвокатом Бурдуковою М.В. було укладено угоду про визначення сторонами підсудності спору про визначення місця проживання дитини (а.с. 80).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.09.2022 № 41, виданого службою у справах дітей Тисменицької міської ради, ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають в АДРЕСА_2 . Умови проживання є задовільними, батько створив належні умови для проживання і розвитку дитини, він забезпечує дочку усім необхідним (а.с. 168).

Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, затвердженого рішенням від 03 жовтня 2022 року №01/02-108, керуючись статтею 3 Конвенції ООН про права дитини, статтями 19, 154, 155, 160, 161 Сімейного Кодексу України, статтею 56 Цивільного кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 04.03.2021 № 19/2021 «Про створення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради», розглянувши ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.08.2022 року про відкриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , служби у справах дітей Тисменицької міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради від 29.09.2022, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, вважаємо за доцільне: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

5. Застосовані судом норми права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів.

6. Висновки суду.

Вирішуючи спір, враховуючи вказані норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, оскільки з вересня 2021 року дитина проживає з батьком на території України, котрий не чинить перешкод матір у спілкуванні, побаченні з дочкою, а також її вихованні.

Матір дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як ОСОБА_10 вже досить тривалий час проживає разом із батьком, проживає в атмосфері любові, турботи, захисту.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд дійшов до висновку, що віддаючи перевагу місця проживання з батьком.

Таким чином, вирішуючи даний спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такий є працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись про дочку, має можливість та бажання займатись його вихованням, про що свідчить даний позов до суду, обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини з батьком, суд з урахуванням висновку органу опіки та піклування, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з для подальшого проживання, виховання та утримання разом з батьком.

Визначення на теперішній час місця проживання малолітньої ОСОБА_12 з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі.

Аналогічний підхід до вирішення спору між батьками про місце проживання дитини запроваджено і Верховним Судом при розгляді справи №756/13187/17 (постанова від 30 березня 2021 року).

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Окремо суд звертає увагу, що визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_12 з батьком, позивачем по справі, суд не позбавляє матер ОСОБА_3 , відповідачки по справі, права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь у її вихованні.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини, належним відповідачем в якому є ОСОБА_14 .

Натомість, в задоволенні позову в частині позовних вимог до Служби в правах дітей Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, слід відмовити, оскільки дана юридична особа не є належним відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Служби в справах дітей Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виконавчого комітету Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В задоволенні позову в частині позовних вимог до Служби в справах дітей Тисменицької міської ради Івано-Франківської області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Служба в справах дітей Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, код ЄРДПОУ 43950150, адреса: вул. Галицька, 17 м. Тисмениця, Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Третя особа: Виконавчий комітет Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, адреса: вул. Галицька, 17 м. Тисмениця, Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Суддя Максим ОЛІЙНИК