Справа № 178/269/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2022 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Саверської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Кринички цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 липня 2020 року з відповідачкою укладено Договір про споживчий кредит № 595_152 про надання кредиту у сумі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29.07.2025 року. Відповідачка зобов`язалася здійснювати повернення кредиту рівними частинами у розмірі 833,33 грн. та відсотками за його використання. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач належним чином не виконувала передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26891,98 грн.

09.09.2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій, банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що складається з відсотків за користування кредитом, несвоєчасне погашення та інфляційних втрат у розмірі 7 891,58 грн.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнають у повному обсязі. У своєму відзиві, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши докази по справі суд встановив, що 30 липня 2020 року з відповідачкою укладено Договір про споживчий кредит № 595_152 про надання кредиту у сумі 50 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 56% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 29.07.2025 року. Відповідачка зобов`язалася здійснювати повернення кредиту рівними частинами у розмірі 833,33 грн. та відсотками за його використання. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач належним чином не виконувала передбачені договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26891,98 грн.

09.09.2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що складається з відсотків за користування кредитом, несвоєчасне погашення та інфляційних втрат у розмірі 7 891,58 грн.

Позивач у позові, посилаючись на п.3.10.2.2., п. 3.10 Договору про споживчий кредит, термін остаточного повернення кредиту за цим Договором є таким, що настав, і позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування, тоді позивач зобов`язаний відповідно до умов договору і приписів Закону надіслати відповідачу письмову вимогу з зазначенням дії про усунення порушення, а саме дострокове повернення кредиту, процентів, але позивачем не були виконані основні умови договору та прямі приписи Закону щодо надсилання вимоги на адресу відповідачки.

З позовної заяви та додатків до позову взагалі не має можливості з`ясувати, саме коли настав термін остаточного повернення кредиту, від якої саме дати необхідно здійснювати відлік начебто існуючої простроченої заборгованості та яким чином здійснено розрахунок перевищення понад 58 календарних днів прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Отже, сторони скористалися своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства…»

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивачем, не доведено наявність порушених прав та інтересів, не надано (не доведено) наявність виникнення заборгованості відповідачки та підстав дострокового повернення кредитних коштів, не надано вмотивованого розрахунку відсотків на які позивачем здійснено нарахування пені, процентів річних інфляційних, не доведено, що існувало порушення з боку відповідачки щодо сплати основної суми кредиту (тіло кредиту) оскільки відповідно наданої виписки оплата здійснювалась щомісяця.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позовних вимог та передчасність звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам .

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи вище викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , витрати по сплаті послуг за надання правової допомоги у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2022 року.

Суддя: В. В. Берелет

р