Справа №638/5458/21
Провадження № 2/638/2021/22
15 грудня 2022 року м.Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на його користь 394 223,77 грн. та судові витрати.
В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що згідно усного Договору №б/н від «09» травня 2018 року та боргових розписок, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 09 травня 2018 року та 29 травня 2018 року останній отримав грошові кошти у сумі 185 000 грн.. Відповідач зобов`язався повернути кошти у розмірі та в терміни, встановлені умовами договору та розписки. Для забезпечення виконання зобов`язань по вищезгаданому договору сторони домовились, що у випадку невиконання ОСОБА_2 свого зобов`язання, він повертає всю суму коштів та виконує інші зобов`язання, що випливають з відповідних положень Цивільного кодексу України. Однак, Позичальник своїх зобов`язань згідно розписок та Договору не виконав. На неодноразові претензії та повідомлення Позичальник не реагує та ігнорує законні вимоги. Зазначені обставини підтверджуються складеними відповідачем власноруч та підписаними у присутності двох свідків, розписками від 09 травня 2018 року, згідно якої ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 позику суми коштів в розмірі 100000 грн. та від 29 травня 2018 року, згідно якої ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 позику суми коштів в розмірі 85 000 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивачем були нараховані відсотки відповідно до ст. 1048 ЦК України та інфляційні втрати
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 липня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 09 травня 2018 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 100000 грн.
31 січня 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензії, в яких він просив сплатити суму боргу не пізніше 15 днів з моменту отримання вказаних претензій.
Доказів належного виконання ОСОБА_2 зобов`язань з повернення позики суду не надано.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Сторони дотримались письмової форми договору та ОСОБА_1 були передані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі вказаному у боргових розписках на загальну суму 185000 грн.
Таким чином, позивачем доведено факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписках умовах, тобто виконання ним умов договору.
Проте, відповідач свої договірні зобов`язання за розписками не виконав, та не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі та строки, які були визначені у боргових розписках.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем з повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розписками від 09 травня 2018 року та 29 травня 2018 року з урахуванням процентів згідно ст. 1048 ЦК України та інфляційних втрат у розмірі 394 223,77 грн.
Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 394 223 (триста дев`яносто чотири двісті двадцять три) грн. 77 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3942 (три тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 24 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 20 грудня 2022 року.

Суддя Л.М. Рибальченко