Провадження № 2/638/1149/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх людей,-

ВСТАНОВИВ:

29.12.2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини від заробітку (доходу) матері, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Свою заяву обґрунтовує тим, що позивача та відповідач від шлюбу мають двох дітей, після розірвання шлюбу діти проживають з ОСОБА_3 в Чорногорії в м.Будва, відвідують школу та дошкільну групу дитячого садочка. Таким чином, після розірвання шлюбу, діти перебувають на повному утриманні батька, оскільки мати в матеріальному забезпеченні дітей участі не бере, а відтак позивач просить задовольнити позовні вимоги.

17.02.2021 року надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що після розірвання шлюбу 25.01.2019 року діти постійно проживали з нею, позивач без її згоди 14.04.2019 року вивіз дітей до Чорногорії та за даним фактом до ЄРДР внесено відповідну заяву та здійснюється досудове розслідування. Твердження позивача про те, що після розлучення батьків діти стали проживати з батьком, а мати не приймає участі у їх утриманні не відповідає дійсності, а відповідач з метою уникнення сплати аліментів незаконно вивіз дітей з України.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Латки І.П. від 13.04.2021 року відмовлено в об`єднанні в одне провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей (справа №638/18200/20) зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Управління служб у Справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей (справа №638/19069/17).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, відповідач заперечувала у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та виписки з книги реєстрації народжень № НОМЕР_2 сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.01.2019 року (справа №638/3526/18) між сторонами розірвано шлюб. ОСОБА_6 має дозвіл на постійне проживання у Чорногорії до 23.10.2022 року. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають дозвіл на постійне проживання у Чорногорії з 06.10.2020 року по 06.10.2021 рік. За звітом Державної установи Центру соціальної служби в муніципалітетах Корот, Тиват і Будва діти живуть разом з батьком та соціально-економічні умови сім`ї дуже сприятливі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.07.2018 року (справа №638/7466/18), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Чорногорії дітей, без згоди та супроводу матері. Згідно довідки від 23.03.2017 року ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми.

За висновком Департаменту служб у справа дітей Харківської міської ради від 02.10.2018 року ОСОБА_3 разом з дітьми мешкають за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору найму, для дітей створено належні умови для проживання та розвитку. Департаментом служб у справа дітей Харківської міської ради зроблено висновок за доцільне визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. За відомостями Державної прикордонної служби 14.04.2019 року діти перетнули державний кордон за згодою матері.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За нормами статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Порядок вирішення спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ №866 від 24.09.2008р., та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Крім цього, представники служби у справах дітей повинні звернутися до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд не приймає за належний доказ незаконного вивезення дітей за кордон наявність кримінального провадження №0001495, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, лише вирок суду, який набрав законної сили, може свідчити при доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, згідно висновку Департаменту служб у справа дітей Харківської міської ради від 02.10.2018 року ОСОБА_8 відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №51 ХМР», дитину до закладу приводить мати, ОСОБА_7 навчається у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №51. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 17.07.2018 року та 25.09.2018 року діти повідомили, що мешкають разом з матір`ю.

Таким чином, судом встановлено, що до виїзду дітей за кордон 14.04.2019 року діти проживали разом з матір`ю, що підтверджується висновком Департаменту служб у справа дітей Харківської міської ради від 02.10.2018 року та рішенням суду по справі №638/7466/18.

Наразі між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини (справа №638/19069/17) та фактично діти проживають з батьком в іншій країні.

Так, законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти. При цьому, позивачем не доведе, що основне місце проживання дітей з ним, оскільки звітом Державної установи Центру соціальної служби в муніципалітетах Корот, Тиват і Будва від 31.05.2019 року лише встановлено, що на дату складання звіту діти проживають з батьком та для їх життя створено належні умови, а не визначено їх постійне місце проживання.

Таким чином, позивачем не доведено, що діти постійно проживають з ним та перебувають на повному його утриманні, а відтак позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 СК України, ст.ст.12,13, 141,263,264,265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх людей залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 23.02.2022 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин