Номер провадження: 22-ц/813/5733/22
Справа № 501/2098/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» про визнання незаконними наказів № 112 від 29.03.2021 року та №160 від 28.04.2021 року про оголошення простою та їх скасування, стягнення недоотриманої заробітної плати, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В. 18 листопада 2021 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У липні 2021 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДП «МТП «Чорноморськ» про визнання незаконними наказів № 112 від 29.03.2021 року та №160 від 28.04.2021 року про оголошення простою та їх скасування, стягнення недоотриманої заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює в ДП «МТП «Чорноморськ» з липня 1994 року, та наказом № 78 від 02.03.2021 року був поновлений на посаді начальника 2 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ».

29.03.2021 року наказом в.о. директора Порту № 112 йому було оголошено простій з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року з оплатою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України, та від 28.04.2021 року наказом в.о. директора Порту № 160 позивачу було оголошено простій з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з оплатою з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України.

Однак, ОСОБА_1 вважав зазначені накази незаконними та просив суд:

Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №112 від 29.03.2021 року в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати;

Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №160 від 28.04.2021 року в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнати незаконним та скасувати;

Стягнути з державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.04.2021 року по 30.06.2021 року, у розмірі 26940,39 грн.;

Стягнути з відповідача судові витрати, які пов`язані із розглядом справи.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №112 від 29.03.2021 року в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнано незаконним та скасовано;

Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №160 від 28.04.2021 року в частині оголошення простою і встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, визнано незаконним та скасовано;

Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника. починаючи з 01.04.2021 року по 30.06.2021 року, у розмірі 26 940,39 грн.;

Стягнуто з Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» на користь держави судовий збір у розмірі 2 724,00 грн.

В апеляційній скарзі представник Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що введення карантину на всій території України через поширення коронавірусної інфекції не є виробничою ситуацією у розумінні закону, оскільки до таких наслідків призвела не виробнича діяльність підприємства, небезпечна або аварійна ситуація на виробництві, а загальнодержавний карантин, який не є виробничою ситуацією на окремому підприємстві. Обставина, через яку було оголошено простій оскаржуваними наказами, виникла не через господарсько-виробничу діяльність ДП «МТП «Чорноморськ».

Сторони про розгляд справи на 24 травня 2022 року були сповіщені належним чином.

Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню короновірусної інфекції, і за обставинами даної справи відсутні підстави для оголошення простою не з вини працівників для певної категорії працівників Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем та позивачем існують трудові правовідносини, оскільки на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 лютого 2021 року, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року, ОСОБА_1 15.03.2021 року був поновлений на посаді начальника 2 терміналу, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 19-26).

29.03.2021 року в.о. директора Порту видав наказ за № 112 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.04.2021 по 30.04.2021 року працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачу. Оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачці, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України. Позивач ОСОБА_1 при ознайомленні з наказом заперечував проти його визнання з вимогою скасування (а.с. 76-77).

28.04.2021 року в.о. директора Порту видав наказ за № 160 про заходи запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, яким оголошено простій з 01.05.2021 по 30.06.2021 року працівникам підприємства, зазначеним у додатку, в тому числі позивачу. Оскаржуваним наказом прийнято рішення здійснювати оплату працівникам, зазначеним в додатку, зокрема і позивачці, в зазначений період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України (а.с. 78-79).

06.04.2021 року листом № 57/11.1-02 0868 ОСОБА_1 ДП «МТП Чорноморськ» надано письмову відповідь щодо вимоги позивача про скасування наказу №112 від 29.03.2021 року (а.с. 80-81).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в порту діє з 2001 року Колективний договір Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Пунктом 1.2. та 3.1. Колективного договору передбачено, що розміри тарифних ставок та схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених Галузевою (регіональною) угодою.

Згідно п.3.3.27. Колективного договору, за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний час.

Додаток 2 до Колективного договору в п. 21 містить положення про простій, відповідно до яких, якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% годинної тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

Таким чином, вищевказаними положеннями Колективного договору, у разі оголошення простою працівникам, не передбачено встановлення заробітної плати з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, а передбачено оплату з розрахунку 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час, а працівникам, які находяться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається з розрахунку 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

згідно статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

17 березня Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (Закон №?3219), яким внесено зміни до частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до яких юридичний факт запровадження карантину віднесено до форс-мажорних обставин.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлено карантин, у наступному дію карантину продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 1236 від 09.12.2020 року, № 104 від 17.02.2021 року, № 405 від 21.04.2021 року, № 611 від 16.06.2021 року.

Таким чином, оголошення власником простою з 01.04.2021р. по 30.06.2021р. року відбулося під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, і тривалість оголошеного власником простою повністю охоплювалась періодом карантину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року внесені зміни до Кодексу законів про працю України, які набули чинності з 02.04.2020 року, зокрема:

Частина 1 статті 21 КЗпП України викладена в такій редакції: «Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».

Стаття 60 КЗпП України викладена у редакції: «За погодженням між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом для працівника може встановлюватися гнучкий режим робочого часу на визначений строк або безстроково як при прийнятті на роботу, так і згодом.

На час загрози поширення епідемії, пандемії та/або на час загрози військового, техногенного, природного чи іншого характеру умова про дистанційну (надомну) роботу та гнучкий режим робочого часу може встановлюватися у наказі (розпорядженні) власника або уповноваженого ним органу без обов`язкового укладення у письмовій формі трудового договору про дистанційну (надомну) роботу.

Гнучкий режим робочого часу - це форма організації праці, якою допускається встановлення режиму роботи, що є відмінним від визначеного правилами внутрішнього трудового розпорядку, за умови дотримання встановленої денної, тижневої чи на певний обліковий період (два тижні, місяць тощо) норми тривалості робочого часу.

Гнучкий режим робочого часу може передбачати:

1) фіксований час, протягом якого працівник обов`язково повинен бути присутнім на робочому місці та виконувати свої посадові обов`язки; при цьому може передбачатися поділ робочого дня на частини;

2) змінний час, протягом якого працівник на власний розсуд визначає періоди роботи в межах встановленої норми тривалості робочого часу;

3) час перерви для відпочинку і харчування.

Облік робочого часу забезпечується власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

Гнучкий режим робочого часу, як правило, не застосовується на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, при багатозмінній організації роботи, а також в інших випадках, обумовлених специфікою діяльності, коли виконання обов`язків працівником потребує його присутності в чітко визначені правилами внутрішнього трудового розпорядку години роботи (торгівля, побутове обслуговування населення, вантажно-розвантажувальні роботи, робота транспорту тощо), або коли такий режим є несумісним з вимогами щодо безпечних умов праці.

У разі виробничо-технічної необхідності та/або для виконання невідкладних чи непередбачуваних завдань власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган може тимчасово (на термін до одного місяця протягом календарного року) застосовувати до працівників, яким установлено гнучкий режим робочого часу, загальновстановлений на підприємстві, в установі, організації графік роботи. При цьому, норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.

У разі відрядження на працівника поширюється режим робочого часу того підприємства (установи, організації), до якого (якої) його відряджено.

Застосування гнучкого режиму робочого часу не тягне за собою змін в нормуванні оплаті праці та не впливає на обсяг трудових прав працівників.

Дистанційна (надомна) робота - це така форма організації праці, коли робота виконується працівником за місцем його проживання чи в іншому місці за його вибором, у тому числі за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, але поза приміщенням роботодавця.

При дистанційній (надомній) роботі працівники розподіляють робочий час на свій розсуд, на них не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не передбачено у трудовому договорі. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу.

Виконання дистанційної (надомної) роботи не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

При цьому, якщо працівник і роботодавець письмово не домовились про інше, дистанційна (надомна) робота передбачає оплату праці в повному обсязі та в строки, визначені діючим трудовим договором»;

Стаття 113 КЗпП України викладена у редакції:

«Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Час простою з вини працівника не оплачується.

На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може здійснювати робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців».

При таких обставинах, враховуючи відповідні зміни у законодавстві України про працю:

карантин це форс-мажорні обставини;

внаслідок оголошення простою на підприємстві під час карантину працівник продовжує рахуватися в трудових відносинах з підприємством;

відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП працівнику оплачується час простою з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу);

згода працівника на простій у зв`язку з форс-мажорними обставинами (навіть формальна) не потрібна, роботодавець може все оформити своїм наказом;

час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого КМУ, оплачується з розрахунку не нижче від 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (ч. 1 ст. 113 КЗпП України).

Однак, роботодавець має право у колективному договорі або в Положенні про оплату праці встановлювати вищий розмір оплати часу простою.

Присутність або відсутність працівника на роботі під час простою не впливає на оплату праці за цей час.

Враховуючи наведене, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними Наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №112 від 29.03.2021 року та Наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №160 від 28.04.2021 року в частині оголошення простою.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що рішення в цій частині (оголошення простою) не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Що стосується вимог про визнання незаконним та скасування Наказів в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №112 від 29.03.2021 року та №160 від 28.04.2021 року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, то колегія судів виходить з такого.

Відповідно до Закону України «Про колективні договори та угоди»:

- Колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.1);

- Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи (ч.1 ст. 2);

- Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами (ст. 5);

- Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Колективний договір, угода зберігають чинність у разі зміни складу, структури, найменування роботодавця, від імені якого укладено цей договір, угоду (ст. 9);

Зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою (ст. 14).

Враховуючи наведене, колективним договором може бути передбачено, у порівнянні із законодавством, вищий розмір оплати часу простою.

Як вбачається з матеріалів справи, умовою п.3.3.27. Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» передбачено, що за час простою не з вини працівника, працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів), яких відпустили додому з їхньої письмової згоди, зберігається оплата у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час.

Згідно з Додатком 2 Колективного договору ДП «МТП «Чорноморськ» простій, якщо працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

За змістом тих змін до законодавства, які регулюють оплату під час простою (ст. 113 ч.1 КЗпП України) вбачається, що час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого КМУ, оплачується з розрахунку не нижче від 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Визначальним в даному випадку є та обставина, що простій на період карантину, встановленого КМУ, оголошений власником не з вини працівника, і, виходячи з умов колективного договору, підставою для збереження працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів) оплати у розмірі 2/3 часової ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час є та обставина, що цих працівників відпустили додому з їхньої згоди.

Якщо ж працівник знаходиться на робочому місці в очікуванні роботи, оплата праці відбувається 100% часової тарифної ставки з доплатою за роботу у нічний та вечірній час.

Так як ОСОБА_1 не надавав своєї письмової згоди на те, щоб його відпустили додому, на час оголошеного власником простою у зв`язку з встановленням КМУ карантину, у ДП «МТП «Чорноморськ» не було підстав для встановлення ОСОБА_1 , під час простою, оплати праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

При цьому слід врахувати, що оскільки роботодавець мав законні підстави для оголошення простою у зв`язку із введенням Кабінетом Міністрів України карантину у зв`язку зі значним поширенням коронавірусної інфекції COVID-19, що з 02.04.2020 року віднесено до форс-мажорних обставин без згоди працівника на оголошення простою, то під час простою нарахування доплат і надбавок, передбачених колективним договором, не здійснюється, оскільки працівники під час простою не виконують встановлену їм норму праці (лист Мінсоцполітики від 19.09.2013 року №805/13/155-13). Однак, зберігаються ті виплати, які є обов`язковими та напряму прив`язані до окладу, наприклад доплати за ступінь, стаж, звання тощо, якщо вони є.

При таких обставинах та враховуючи, що оскаржуваними наказами позивачу ОСОБА_1 була встановлена оплата праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, що не узгоджується з умовами колективного договору, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між 100% часовою тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 до видання відповідачем оспорюваних наказів, які обмежували оплату його праці, та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Доводи апеляційної скарги представника Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» про те, що положення колективного договору, укладеного у 2001 році, не регулюють відносини з оголошення простою через карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, який віднесено до форс-мажорних обставин у 2020 році, є необґрунтованими, оскільки визначальним критерієм у даному випадку є та обставина, що оголошений власником простій через встановлення КМУ карантину відбувся не з вини працівника і тому умови колективного договору, які у встановленому порядку не були змінені, регулюють відносини між власником і працівником при оголошенні простою не з вини працівниками, таким чином, що збереження працівникам структурних підрозділів (окрім докерів-механізаторів) оплати у розмірі 2/3 годинної ставки без доплати за роботу у нічний та вечірній час можливо у разі, якщо цих працівників відпустили додому з їхньої письмової згоди. У випадку відсутності такої письмової згоди працівника оплата має здійснюватися у розмірі 100% годинної тарифної ставки, встановленої працівнику.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2021 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про визнання незаконним та скасування Наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №112 від 29.03.2021року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, та визнання незаконним та скасувати Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №160 від 28.04.2021 року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, та стягнення з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 різниці між 100% часовою тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 , та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної заробітної плати за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з підстав, наведених у цій постанові апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства морського торгового порту «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Визнати незаконним та скасувати Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №112 від 29.03.2021 року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Визнати незаконним та скасувати Наказ в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» №160 від 28.04.2021 року в частині встановлення ОСОБА_1 оплати праці з 01.05.2021 року по 30.06.2021 року з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 різницю між 100% часовою тарифною ставкою, встановленою ОСОБА_1 , та фактично виплаченими коштами за цей період з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе