Номер провадження: 22-ц/813/9119/22
Справа № 522/6793/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Семиженко Г. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Склярської І.В.,

розглянувши у місті Одесі без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухваленого 10 листопада 2022 року під головуванням судді Ковтун Ю.І. та складенням повного тексту 21 листопада 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадової особи державного виконавчого органу,

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позову

У позові від 06 червня 2022 року позивач просив стягнути з держави в особі Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) на користь ОСОБА_1 з врахуванням індексу інфляції у відшкодування майнової шкоди 60799 гривень та у відшкодування моральної шкоди 15000 гривень, завдану неправомірними діями службової особи державного виконавчого органу.

Підстави та обґрунтування позову

Посилався на те, що згідно рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 16 травня 2017 року та виконавчого листа № 523/15770/16-ц від 30 травня 2017 року на користь позивача підлягали стягненню у солідарному порядку 43615 гривень з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у заяві до відповідача від 31 травня 2017 року позивач просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення, стягнуті кошти перерахувати на його банківський рахунок, 02 червня 2017 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_2 , постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_3 було винесено лише після неодноразових оскаржень неправомірності дій виконавця 30 липня 2019 року, ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року, залишену без змін постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов`язано вчинити певні виконавчі дії по виконанню рішення суду від 16 травня 2017 року у відповідності із Законом України Про виконавче провадження, проте через нездійснення виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду постановою державного виконавця від 23 грудня 2021 року було повернуто виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_2 , що стало підставою чергового оскарження неправомірності відповідних дій, ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2022 року дія державного виконавця з повернення виконавчого листа була визнана незаконною із скасуванням вказаної постанови, зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 16 травня 2017 року тривала протиправна бездіяльність державного виконавця та вчинення незаконної дії з поверненням невиконаного виконавчого документа остаточне судове рішення залишається невиконаним впродовж 5 років, чим порушено ст. 129-1 Конституції України, ст. 1 Закону України Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, ч. ч. 2, 4 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до неї, ч. ч. 1, 4 ст. 386 ЦК України, так як невиконання судового рішення має наслідком встановлену законом відповідальність, позивач як власник нестягнутих державним виконавчим органом коштів за судовим рішенням має право на відшкодування державою завданої йому майнової та моральної шкоди на підставі ст. 56, ч. 2 ст. 64 Конституції України, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ст. 1174 ЦК України, п. п. 5, 8 рішення Європейського суду у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, неодноразові незаконні дії виконавців з відмовою відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового рішення за наданим виконавчим листом потребували зусиль і витрат часу у пошуках захисту порушеного права, пригнічували душевний стан, викликали обурення і гнів, принизили гідність та негативно вплинули на реалізацію намірів позивача та ділових стосунків, завдані страждання позначалися також і на фізичному стані, перевтомі, втраті спокійного ритму життя та здорового сну, у відшкодування завданої шкоди просив стягнути вказані у позові суми.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотиви суду першої інстанції

Суд прийшов до висновку, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не свідчать про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою, невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні), невиплачені позивачеві кошти на виконання ухваленого на його користь судового рішення не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, вимога про відшкодування інфляційних витрат також не підлягає відшкодуванню на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК, оскільки за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника, яким відповідач у даній справі не виступає, також позивачем не доведено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтування скарги

Крім доводів, зазначених у позові, посилався на те, що з огляну на тривале невиконання рішення суду від 16 травня 2017 року, яке залишалося невиконаним на момент ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин сторін положень ст. ст. 8, 129-1 Конституції України, ст. 1 Закону України Про органи і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, ст. ст. 56, 64 Конституції України, рішення суду суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 1 до неї,виконання рішення суду є невід`ємною частиною судового розгляду, право на виконання остаточного судового рішення є окремим елементом права на суд, суд не вирішив питання відповідальності держави за невиконання рішення суду, що вказує на обмеження права доступу до суду, не застосував до правовідносин сторін вказаної норми міжнародного договору в обмеження права на справедливий суд, не розглянув і не вирішував питання захисту порушеного права власності в обмеження права доступу до правосуддя, не застосував практику Європейського суду з прав людини, незаконно дійшов висновку про відмову у відшкодуванні шкоди державою Україна, що не відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у п. 26 постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, не оцінив надані позивачем докази, їх належність та взаємний зв`язок у їх сукупності, не вказав мотиву їх відхилення або врахування, що є порушенням ч. ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України, не вирішував питання надмірно тривалого невиконання рішення суду від 16 травня 2017 року та завданої у зв`язку з цим майнової та моральної шкоди, спричиненої неправомірною дією і бездіяльністю особи державного виконавчого органу, не застосував до даних правовідносин правових норм, якими гарантовано захист права власності.

Відзив на апеляційну скаргу

Не надходив.

Позиція апеляційного суду

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, Суворовським районним судом міста Одеси рішенням від 16 травня 2017 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином, на підставі цього рішення цим же судом 30 травня 2017 року було видано виконавчий лист № 523/15770/16-ц про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 42835 гривень та стягнення в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті публікації в пресі оголошення про виклик до суду в розмірі 780 гривень (а.с. 6).

31 травня 2017 року ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції подано заяву про примусове виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 16 травня 2017 року (а.с. 7).

02 червня 2017 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54048495 за виконавчим листом № 523/15770/16-ц, виданим 30 травня 2017 Суворовським районним судом міста Одеси, про стягнення грошової суми у розмірі 43615 гривень з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с. 8).

30 липня 2019 головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59677938, за виконавчим листом № 523/15770/16-ц, виданим 30 травня 2017 Суворовським районним судом міста Одеси, про стягнення коштів у розмірі 43615 гривень з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (а.с. 17).

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л.Л. задоволено, постановлено визнати бездіяльність вказаного головного державного виконавця при виконанні рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц неправомірною, її зобов`язано усунути порушення права шляхом вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідністю з Законом України Про виконавче провадження, порушення у даному випадку полягало у невчиненні суб`єктом оскарження виконавчих дій стосовно рухомого та нерухомого майна боржника (а.с. 9-16).

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2022 року у справі № 523/263/22, яка набрала законної сили 08 лютого 2022 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено, постановлено визнати неправомірною вчинену головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л.Л. дію, що порушує право, передбачене Конституцією і законами України, п. 1 ст. 6 Конвенції та перешкоджає належному виконанню рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом № 523/15770/16-ц, скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 грудня 2021 року у виконавчому провадженні № 54048495, у даному випадку суд прийшов до висновку про незаконність постанови суб`єкта оскарження про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 грудня 2021 року, оскільки не було здійснено належних виконавчих дій (а.с. 18-19).

11 травня 2022 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л.Л. було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 54048495, за виконавчим листом № 523/15770/16-ц, виданим 30 травня 2017 року Суворовським районним судом міста Одеси, про стягнення грошової суми у розмірі 43615 гривень з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с. 20).

Позивач підставою для задоволення даного позову зазначає обставини порушення відповідачем положень Закону України «Про виконавче провадження», встановлені ухвалами Суворовського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року у справі № 523/9329/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 523/263/22, та у відповідності до положень ст. 56 Конституції України, за якою кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, ст. 1166, 1167 ЦК України, які унормовують загальний обов`язок відшкодування винною особою майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу, за якими шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або його посадової або службової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.

У відповідності до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як верховенство права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приведені нормативні положення не надають державному виконавцю абсолютних повноважень і не покладають на нього абсолютного обов`язку при виконанні судових рішень, він може діяти лише в межах закону, з дотриманням прав як стягувача, так і боржника, і може задовольнити вимоги стягувача лише за рахунок боржника, а не за рахунок державного органу, у зв`язку з цим обов`язок боржників у виконавчому провадженні щодо відшкодування майнової шкоди не може бути перекладений на відділ державної виконавчої служби, який проводить примусове стягнення, передбачені законом підстави для задоволення даної вимогу позову відсутні, відповідно такі підстави відсутні і для задоволення похідної вимоги про стягнення інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з рішенням суду в цій частині.

Разом з тим позивач, як стягувач у виконавчому провадженні, мав правомірні очікування на здійснення обов`язків посадовими особами відповідача у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», ухвалами Суворовського районного суду міста Одеси від 17 вересня 2019 року у справі № 523/9329/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 523/263/22 встановлено факти порушень вказаного Закону посадовою особою відповідача при здійсненні виконавчих дій, такі факти викликали у позивача душевні страждання та змусили витратити певні зусилля та час для відновлення прав учасника виконавчого провадження, що у свою чергу завдало йому моральної шкоди, яка у відповідності до ст. ст. 23, 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню, такий висновок відповідає правовій позиції у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів зважує на встановлені вказаними судовими рішеннями факти неправомірності дій та бездіяльності посадової особи відповідача, проте такі дії не були незворотними або такими, які б унеможливили виконання рішення суду, право позивача було відновлено, отже позов у цій частині підлягає частковому задоволенню у розмірі 2000 гривень.

У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц участь Державної казначейської служби України у такій категорії справ не є обов`язковою.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження у апеляційному суді, її слід задовольнити частково, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди скасувати, дану позовну вимогу задовольнити частково, в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позовну вимогу ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2) ч. 3 ст. 389 ЦПК України, її повний текст буде складений протягом п`яти днів.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2022 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська