Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 370/723/21
Номер провадження 22-ц/824/8532/2022
Головуючий у суді першої інстанції А.В. Косенко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
23 грудня 2022 року місто Київ

Номер справи 370/723/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство

Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

відповідач ОСОБА_2

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», подану представником Негрич Світланою Юріївною, на рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Косенко А. В., в приміщенні Макарівського районного суду Київської області, повне рішення складено 06.01.2022

у с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, мотивованим тим, що 20.11.2019 мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-2108-10», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої автомобілям завдано механічних пошкоджень. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пункту 10.4 Правил дорожнього руху. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 30.01.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на час скоєння ним ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно Полісу АО6604213. У зв`язку з настанням страхового випадку, з метою відшкодування завданої шкоди ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «HACK «ОРАНТА». Проте, у відшкодуванні завданої шкоди останньому було відмовлено у зв`язку з тим, що автомобіль марки «ВАЗ-2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був застрахований в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №А0343122.

У зв`язку із зазначеним позивач просив суд визнати відмову ПАТ «HACK «ОРАНТА» у виплаті страхового відшкодування пов`язаного з пошкодженням належного йому автомобіля незаконною, стягнути з ПАТ «HACK «ОРАНТА» на його користь страхове відшкодування, пов`язане з відновленням належного йому автомобіля у розмірі 130 000,00 грн, стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 68 290, 00 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково. Визнано незаконною відмову ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного з пошкодженням належного ОСОБА_1 автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане з відновленням пошкодженого автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 130 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 68 290,00 грн матеріальної шкоди, 5 000,00 грн моральної шкоди, 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 75 290,00 грн, пов`язаної з пошкодженням автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 , судові витрати по 1 899,00 грн з кожного.

Не погодившись із рішенням суду ПАТ «НАСК «ОРАНТА», через свого представника Негрич С. Ю., подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору і доказів на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позову, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції під час розгляду справи не надав жодної оцінки доказам, поданим ПАТ «НАКС «ОРАНТА» разом із відзивом на позовну заяву. Судом не взято до уваги, що у даних правовідносинах ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є неналежним відповідачем у справі, а стягнення страхового відшкодування повинно бути здійснено з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн та франшизою 1 000, 00 грн, так як поліс АО6604213 виданий ПАТ «HACK «ОРАНТА» є нікчемним, оскільки автомобіль винної в ДТП особи станом на час настання страхового випадку вже був застрахований в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №А0343122. Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що транспортні засоби різні, не дослідив докази того, що VIN код, модель та назва пошкодженого транспортного засобу, застрахованого в обох страхових компаніях однакова, не надав обґрунтування доводів відповідача, що ідентифікація транспортного засобу проводилася саме за його VIN кодом, який є ідентичним в полісі ПАТ НАСК «ОРАНТА» та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Звернув увагу на те, що визначаючи суму страхового відшкодування, яка підлягала стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суд першої інстанції не врахував, що страховим полісом визначено ліміт відповідальності страховика по майновій шкоді 130 000, 00 грн та франшизу 2 500, 00 грн, та у порушення вимог п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зменшив суму страхового відшкодування на суму франшизи. Позивачем у розпорядження суду було надано рахунок - фактуру № 23 від 18.03.2019, акт виконаних робіт не відповідає протоколу огляду ПАТ «НАСК«ОРАНТА» від 10.01.2020 (з яким позивач погоджувався та претензій до Товариства не пред`являв), оскільки в них включені роботи та вартість заміни деталей, що не мають відношення до ДТП і не відображені в протоколі огляду, підтвердження придбання таких деталей позивачем не надано. Суд під час вирішення даного спору не взяв до уваги відсутність Звіту про оцінку майна, який би беззаперечно підтверджував розмір завданого позивачу збитку внаслідок ДТП, яка сталася, проте суд зробив висновки щодо розміру матеріальної шкоди на підставі рахунку СТО та акту виконаних робіт, що є технічно неможливим, оскільки виплата страхового відшкодування повинна бути здійснена з урахуванням зносу транспортного засобу.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не скористалися.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю не відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За таких обставин, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 листопада 2019 року о 23 години 45 хвилин на автодорозі М-06 Київ-Чоп 67- 150 м. у напрямку м. Києва, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108-10», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення розвороту, не врахував дорожню обстановку, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався в протилежному напрямку, та здійснив з ним зіткнення, чим порушив п. 10.4 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобілям завдано механічних пошкоджень.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 30.01.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої прийнято постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Згідно Договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АО 6604213 від 11.11.2019) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Строк дії полісу з 12.11.2019 по 11.11.2019. Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну - 130 000,00 грн. Франшиза 2 500,00 грн.

У зв`язку з настанням страхового випадку потерпілий ОСОБА_1 з метою відшкодування завданої йому шкоди звернувся до ПАТ «HACK «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПАТ «HACK «ОРАНТА» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що автомобіль марки «ВАЗ-2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_2 на момент дорожньо - транспортної пригоди згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №А0343122 був застрахований в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав відмову ПАТ «HACK «ОРАНТА» у виплаті страхового відшкодування незаконною, уважаючи, що належний ОСОБА_2 автомобіль був застрахований саме в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відтак суд дійшов висновку, що оскільки визначений законодавством розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 130 000,00 грн, тому саме даний розмір підлягає стягненню з ПАТ «HACK «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 , на відшкодування завданої шкоди пов`язаної з пошкодження належного позивачу автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому суд зазначив, що скільки ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача, тому саме дана особа і має відшкодувати різницю між страховою виплатою, яка підлягає стягненню з ПАТ «HACK «ОРАНТА» та розміром фактичної шкоди, що складає 68 290,00 грн.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитися не може, оскільки вони частково не відповідають вимогам закону та наявним у матеріалах справи доказам, а також встановленим судом обставинам з огляду на наступне.

Так, статтями 22 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України).

Положення частини першої статті 1166 ЦК України визначають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки, як це передбачено ст. 28, 29 Закону.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Таким чином Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Статтею 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно із п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Системний аналіз статей 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та статей 22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги пред`явлені позивачем до страховика про стягнення суми страхового відшкодування, суд обґрунтовано виходив з доведеності факту заподіяння позивачу матеріальної шкоди пошкодженням належного йому транспортного засобу, у зв`язку із чим у страховика ПАТ «НАСК «Оранта», який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватої у завданні збитків особи, виник обов`язок по сплаті страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому суд першої інстанції вірно керувався зазначеними нормами закону та дійшов обґрунтованого висновку про незаконність відмови ПАТ «HACK «ОРАНТА» у виплаті потерпілому страхового відшкодування.

Хибними є твердження ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у тому, що Товариство є неналежним відповідачем у даному спорі, оскільки саме у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» була застрахована цивільно - правова відповідальність винуватої у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особи - ОСОБА_2 , транспортний засіб марки «ВАЗ-2108», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Полісом ОСЦПВВНТЗ №АО6604213 від 11.11.2019. Строк дії полісу з 12.11.2019 по 11.11.2019. Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну - 130 000,00 грн. Франшиза 2 500,00 грн. Натомість згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ №А0343122 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» застрахованим є автомобіль марки «ВАЗ 2103», державний номерний знак НОМЕР_3 . Відтак, очевидним є що застраховані у вказаних страхових полісах транспортні засоби є різними.

Під час перегляду справи апеляційним судом установлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» не виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечивши у встановленому законом порядку і у встановлений термін проведення огляду належного позивачу транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок ДТП, Товариство не підготовило відповідного дослідження та висновку експерта, не здійснило розрахунок страхового відшкодування та не виплатило його, безпідставно посилаючись на те, що такі дії повинно було вчинити ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №А0343122, де, на думку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було застраховано цивільно - правову відповідальність водія ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на наведене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ «НАСК «Оранта» порушило права позивача, як потерпілого, який зазнав шкоди, у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, відмовивши йому у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Посилання в апеляційній скарзі на незгоду відповідача з розрахунком шкоди, яка заподіяна його транспортним засобом автомобілю позивача, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують доводи позивача щодо визначення розміру понесених матеріальних витрат, враховуючи наявність рахунка-фактури про проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тобто доказ реально понесених витрат позивачем.

Так, визначаючи розмір збитків, які було завдано позивачу внаслідок ДТП, суд першої інстанції взяв до уваги наданий ОСОБА_1 рахунок-фактуру №23 від 18.03.2019, товарні чеки, рахунки на оплату, видаткові та розхідні накладні, акти - надання послуг та виконаних робіт, протокол огляду ПАТ «HACK «ОРАНТА» від 10 січня 2020 року, згідно яких на відновлення пошкодженого автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 було витрачено 189 290,00 грн. За послуги евакуатора сплачено 9000 грн. 00 коп. Загальний розмір завданої шкоди складає 198 290 грн. 00 коп.

ПАТ «HACK «ОРАНТА» посилається на те, що відновляючи пошкоджений автомобіль позивача, були проведені роботи та замінені деталі, що не мало відношення до пошкоджень автомобіля заподіяних саме внаслідок вказаної ДТП. Суд критично ставиться до даних доводів апелянта, оскільки в протоколі (акт) огляду транспортного засобу від 10.01.2020 року складеному представником ПАТ «HACK «ОРАНТА» Добрянським І.О. (а.с.49) зазначено про можливі приховані пошкодження автомобіля позивача в зоні удару (ходова частина), зазначено про необхідність діагностики. Таким чином, суд вважає, що відповідачем ПАТ «HACK «ОРАНТА» не доведено того, що позивачем було проведено ремонтні роботи та замінено деталі в автомобілі, що не було пов`язано з ДТП.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Отже, судом першої інстанції надана оцінка доказам з точки зору належності і допустимості. Висновок суду першої інстанції про те, що даний документ не є таким, що беззаперечно спростовує розмір матеріального збитку, визначений страховиком відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Будь-яких інших належних, допустимих та достовірних доказів щодо неправомірності визначеного розміру матеріального збитку матеріали справи не містять.

Покладаючи на страховика обов`язок сплати позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 130 000, 00 грн. суд першої інстанції урахував розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07 лютого 2019 року №163, відповідно розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 130 000,00 грн на одного потерпілого.

Доводи апеляційної скарги щодо наданого позивачем рахунку-фактури №23 від 18.03.2019 та акту виконаних робіт, що не відповідає протоколу огляду ПАТ «HACK «ОРАНТА» від 10 січня 2020, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та такі, що спростовуються встановленими судом під час розгляду справи обставинами та доказами, яким суд надав належну оцінку. Проаналізувавши всі перераховані пошкодження, які складаються з 21 позиції згідно наданого ПАТ «HACK «ОРАНТА» переліку пошкоджень, до яких включено роботи та вартість заміни деталей (правий ричаг, правий підшипник, датчик оборотів, рульова тяга, правий наконечник, правий кулак), суд першої інстанції зробив вірний висновок, що ремонт вищевказаних спірних позицій був необхідний, адже могли бути пошкоджені внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що відбулась 20 листопада 2019 року о 23 години 45 хвилин на автодорозі М-06 Київ-Чоп 67- 150 м. в напрямку м. Києва. Зазначене не спростовано страховиком у суді першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів зазначає, що згідно п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на потерпілого покладено наступні обов`язки: п. 33.3. статті 33 Закону зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів); п. 33-1.1. статті 33-1 сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально».

Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок дій страховика та потерпілого для здійснення страхового відшкодування:

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Колегія суддів враховує, що страховик не направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, а потерпілий для визначення розміру шкоди надав у розпорядження суду допустимі докази понесення ним витрат на відновлення пошкодженого автомобіля саме у заявленому розмірі, а відтак доказами розміру матеріального збитку являється наданий позивачем рахунок - фактура №23 від 18.03.2019, товарні чеки, рахунки на оплату, видаткові та розхідні накладні, акти - надання послуг та виконаних робіт, які ПАТ «НАСК «ОРАНТА» спростовано не було.

Оскільки визначений законодавством розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 130 000,00 грн, колегія суддів уважає, що саме з даного розміру необхідно виходити вирішуючи питання про стягнення з ПАТ «HACK «ОРАНТА» страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 , на відшкодування завданої шкоди пов`язаної з пошкодження належного йому автомобіля марки «Honda Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, враховуючи те, що на відновлення автомобіля та за послуги евакуатора було витрачено 198 290,00 грн, що перевищує розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з ПАТ «HACK «ОРАНТА», тому у зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням підлягає стягненню з винуватця дорожньо - транспортної пригоди - ОСОБА_2 .

Підстави для перегляду розміру страхового відшкодування у апеляційного суду відсутні, оскільки розмір страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» був встановлений відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 07 лютого 2019 року №163.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті потерпілому страховиком є завищеною через неврахування коефіцієнта фізичного зносу, є безпідставними, оскільки виплата страхового відшкодування здійснена у розмірі, обрахованому відповідно до умов договору страхування, який передбачає обов`язок для страхової компанії відшкодувати збитки. Пошкоджений автомобіль є автомобілем іноземного виробництва (іномарка) 2016 року випуску, тобто на час ДТП йому було три роки з дати випуску, за таких обставин при вирішенні питання про сплату страхового відшкодування коефіцієнт фізичного зносу не застосовується. Відповідач ПАТ « НАСК «ОРАНТА» не надало доказів на спростування розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи в суді першої чи апеляційної інстанції Товариство не заявляло.

З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини, наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з страховика суми страхового відшкодування, допустив помилку у визначенні розміру цього відшкодування, оскільки не застосував положення п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регулює питання щодо відшкодування франшизи.

Так, поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

Застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту

Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Таким чином франшиза у розмірі 2500,00 грн підлягає стягненню з винуватої у ДТП особи - ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до Полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №АО6604213.

З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру страхового відшкодування, стягнутого з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача із зменшенням цього розміру із 130 000,00 грн до 127 500,00 грн. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума франшизи підлягає відшкодуванню позивачу винною у скоєній ДТП особою, тому суд апеляційної інстанції збільшує розмір матеріальної шкоди стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 68 290,00 грн до 70 790,00 грн.

Варто зауважити, що апеляційна скарга не містить доводів з приводу висновку суду першої інстанції про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням із винуватця ДТП, апеляційна скарга містить доводи щодо незгоди покладення на ПАТ «НАСК «ОРАНТА» обов`язку щодо сплати позивачу страхового відшкодування та щодо суми страхового відшкодування, яка покладена на страховика.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни в частині розміру стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхового відшкодування та з ОСОБА_2 матеріальної шкоди з наведених вище підстав.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судові витрати, які були понесені позивачем у виді сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також ураховуючи критерії співмірності, реальності витрат та розумності їхнього розміру, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі (2000,00 грн) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог пред`явлених до кожного з відповідачів (1 220,00 грн з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 що складає 61% від загально стягнутої з даного відповідача суми, та 780,00 грн з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що складає 39 % від загально стягнутої з відповідача ОСОБА_2 суми).

Змінюючи судове рішення в частині стягнення з відповідачів страхового відшкодування та матеріальної шкоди суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 137, 141 ЦПК України збільшує суму стягнутих з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 судових витрат з 1 899,00 грн до 3 403,00 грн. (2183 грн судового збору, які складаються з 1275 грн за задоволену частину майнових вимог та 908 грн за задоволені немайнові вимоги, додати 1220 грн витрати на правничу допомогу), а також стягує з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь держави судовий збір у розмірі 398,67 грн, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам позивача, пред`явленим до відповідача ПАТ «НАКС «ОРАНТА». За подачу апеляційної скарги ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було сплачено судовий збір у розмірі 2848,50 грн., а необхідно було сплатити 3312 грн, оскільки оспорюється рішення суду ухвалене щодо ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та зменшує стягнуту з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суму на 2500 грн., чим задовольняє скаргу на 1,9%. 1,9 % від 3312 грн =64,93 грн. Дана сума підлягала б поверненню апелянту. Але оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» при подачі апеляційної скарги не доплатило суму судового збору, суд враховує її при визначенні суми судового збору який підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь держави. (3312 грн - 2848,50 грн - 64,93 грн = 3987,67 грн).

При цьому підлягають зменшенню судові витрати стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (які складаються із 2 000,00 грн на правничу допомогу та 1 899,00 грн судового збору) з 3 899,00 грн до 1 657,90 грн (777,90 грн судовий збір та 780,00 грн витрати на правничу допомогу), що також є пропорційним задоволеним позовним вимогам позивача, пред`явленим до ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», подану представником Негрич Світланою Юріївною, задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхового відшкодування, в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, в частині розподілу судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування з 130 000 (сто тридцять тисяч) грн 00 коп. до 127 500 (сто двадцять сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року в іншій частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування залишити без змін.

Збільшити розмір матеріальної шкоди стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 68 290 (шістдесят вісім тисяч двісті дев`яносто) грн 00 коп. до 70 790 (сімдесят тисяч сімсот дев`яносто) грн 00 коп., збільшивши загально стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму з 75 290 (сімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) грн 00 коп. до 77 790 (сімдесят сім тисяч сімсот дев`яносто) грн 00 коп.

Збільшити суму стягнутих з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 судових витрат з 1 899 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 00 коп. до 3 403 (три тисячі чотириста три) грн 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь держави судовий збір у розмірі 398 (триста дев`яносто вісім) грн 67 коп.

Зменшити суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат з 3 899 (три тисячі вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 00 коп., які складаються із 2 000 (дві тисячі ) грн 00 коп. на правничу допомогу та 1 899 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 00 коп. судового збору до 1 657 (одна тисяча шістсот п`ятдесят сім) грн 90 коп., які складаються із 777 (сімсот сімдесят сім) грн 90 коп. судового збору та 780 (сімсот вісімдесят) грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 23.12.2022.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна