ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7788/22 Справа № 205/7675/20 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої Інни Миколаївни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова Олександра Івановича, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна про визнання довіреностей, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса ДМНО Яковлевої І.М. на предмет витребування майна з чужого незаконного володіння.

У травні та червні 2021 року ОСОБА_2 надала суду уточнену позовну заяву, пред`явлену до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої Інни Миколаївни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова Олександра Івановича, де третьою особою визначила приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетту Вячеславівну, про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. за реєстровим № 5607.

11 липня 2016 року з вказаної квартири було викрадено правовстановлюючі документи на квартиру. В серпні 2020 року позивач звернулась за виготовленням паспорту громадянина України замість викраденого. 02 вересня 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Новікової Н.А. з питання отримання дублікату договору дарування вказаної квартири.

З відповіді нотаріуса від 04 вересня 2020 року позивач дізналась, що за договором купівлі-продажу від 10 травня 2016 року за реєстровим №821, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Івановим О.І. спірна квартира продана у власність ОСОБА_3 .

У відповіді вказано, що від імені позивача на підставі довіреності, посвідченої 23 квітня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Яковлевою І.М. діяв ОСОБА_4 в порядку передоручення від ОСОБА_5 , який уповноважений ОСОБА_2 на розпорядження житловою квартирою.

За договором купівлі-продажу від 21 квітня 2017 року, реєстровий №686, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Шрамко В.В., спірна квартира передана ОСОБА_1 .

Оригінал договору дарування від 02 серпня 2005 року за реєстровим №1607 зберігається у справах приватного нотаріуса ДМНО Іванова О.І.

Позивач стверджує, що ніколи не видавала довіреності на ім`я ОСОБА_5 , не мала наміру продавати та не надавала повноважень на відчуження квартири АДРЕСА_1 та на зняття її з реєстрації будь-якій особі.

Вказана квартира вибула з володіння позивача проти її волі 10 травня 2016 року за фальшивою довіреністю. Позивач не надавала ОСОБА_5 повноважень на відчуження своєї власності, отже довіреність від 21 квітня 2016 року є недійсною.

Видана ОСОБА_5 довіреність від 23 квітня 2016 року в порядку передоручення ОСОБА_4 також є недійсною з огляду на недійсність первісної довіреності.

Як наслідок договір купівлі-продажу від 10 травня 2016 року є недійсним, оскільки ОСОБА_4 не мав повноважень на відчуження власності позивача.

Договір купівлі-продажу від 21 квітня 2017 року є недійсним, оскільки на момент відчуження ОСОБА_3 не була власником спірної квартири з огляду на те, що не набула право власності за недійсним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року позовні вимоги задоволені частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , скасовано запис про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 № 20087049 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:34884998 від 21 квітня 2017 року приватного нотаріуса Шрамко Віолетти Вячеславівни, Дніпропетровський міський нотаріальний округ Дніпропетровська область.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. (а.с.27-33 Том ІІ).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. за реєстровим № 5607 (а.с. 8 зворот).

01 вересня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. з проханням видати дублікат договору дарування вказаної квартири (а.с. 5).

З відповіді нотаріуса від 04 вересня 2020 року за вих. № 136/02-31 позивач дізналась, що спірна квартира зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2017 року.

До 21 квітня 2017 року спірна квартира належала ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 травня 2016 року, за реєстровим номером 821, укладеним з ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності про передоручення повноважень Кравцова М.В., № 964 посвідченої 23 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М. від імені ОСОБА_2 (а.с. 6,81,213)

ОСОБА_4 передоручено ОСОБА_5 представництво інтересів ОСОБА_2 за довіреністю від 21 квітня 2016 року з реєстровим № 471, яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченком В.М., зокрема: вчиняти будь-які дії щодо належного їй рухомого та/або нерухомого майна, підписувати договори купівлі-продажу, дарування, іпотеки, кредитні договори, міни (обміну), оренди тощо (а.с. 101, 212).

10 травня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 23 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлєвою І.М. за реєстровим № 964, діяв ОСОБА_4 (а.с. 32-35, 102-103).

21 квітня 2017 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 спірну квартиру за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 21 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В. за реєстровим № 686 (а.с. 32).

Також судом першої інстанції встановлено, що співробітниками Ленінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 11 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003096, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, з фабулою правопорушення, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа майном, яке належить ОСОБА_2 , чим останній завдано шкоду у великих розмірах (а.с. 170-172).

Згідно висновку експерта № 3350-21 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0003096, складеним 26 серпня 2021 року судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, рукописний запис «Васалата О.М.» та підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис» довіреності, якою ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_5 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, здати в іпотеку) квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченої 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М., зареєстрована в реєстрі за № 471, нотаріальний бланк серії НАІ 452241, - виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. (а.с. 192-196).

З огляду на вказане, суд першої інстанції, дійшов висновків, що ОСОБА_2 не підписувала оспорювану довіреність на ім`я ОСОБА_5 від 21 квітня 2016 року, на підставі якої останній за довіреністю від 23 квітня 2016 року передоручив свої повноваження ОСОБА_4 , на підставі якої від імені позивачки був укладений договір купівлі-продажу квартири від 10 травня 2016 року з ОСОБА_3 , а 21 квітня 2017 року із ОСОБА_1 .

Вирішуючи позовні вимоги по суті спору суд першої інстанції, керувався нормами ст.ст.202,203,205,207,215, 216,229-233,244,627,388,390 ЦК України та судовою практикою Верховного Суду із застосуванням зазначених норм у аналогічних правовідносинах, та дійшов висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 не підписані довіреності від 21 квітня 2016 року та від 23 квітня 2016 року, вони є нікчемними правочинами, як і договір купівлі-продажу квартири від 10 травня 2016 року, який не належить визнавати судом недійсними, тому вимоги про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними задоволенню не підлягають з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, тому можуть бути розглянуті лише вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про прийняття судом першої інстанції уточнених позовних вимог щодо спірних довіреностей та договору купівлі-продажу до спільного провадження з первісним позовом поза межами підготовчого провадження, яке закрито в засіданні 01 лютого 2021 року протокольно (а.с.58), тоді як уточнені вимоги подані стороною позивача 11 червня 2021 року (а.с.123), при цьому позивачем не подавалось клопотання про поновлення строку для подання уточненого позову вже в рамках судового розгляду справи, а судом першої інстанції такого питання не вирішувалось, як і не ухвалювалась судом ухвала про закриття підготовчого провадження в паперовому вигляді, як це передбачено положеннями ст. 200 ЦПК України, що колегією суддів встановлюється як порушення норм процесуального права.

Доводи апелянта про неналежний і недопустимий доказ у вигляді висновку почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, що надана позивачем на підтвердження нікчемності правочинів, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі з огляду на наступне.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд правильно врахував, що висновок № 3350-21 від 26 серпня 2021 року, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, а тому відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Колегія суддів враховує допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза, проведена у кримінальному провадженні, містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

ОСОБА_1 при розгляді судом першої інстанції цієї справи не заявляла незгоди з ним та не оскаржувала його по суті, як і не надала доказів на його спростування з поданням апеляційної скарги, крім цього також не скористалася правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставила перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив почеркознавчу експертизу. Отримання позивачем копії висновку та надання такої копії до матеріалів цієї справи є допустимим, враховуючи, що позивач є учасником кримінального провадження у статусі потерпілої на підставі ст. 55 КПК України, що, в силу ст. 56 КПК України, надає їй право бути ознайомленою з матеріалами кримінального провадження та отримати копії документів з матеріалів кримінального провадження.

З огляду на викладене, відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги доводи апелянта щодо недопустимості цього доказу, оскільки судом першої інстанції не встановлено, що докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а відповідачем вказане не спростовано.

Крім того, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Достовірність і достатність таких доказів оцінюється судом з урахуванням обставин конкретної справи, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 провадження № 61-10814св19.

Отже, на думку колегії суддів, висновок експерта № 3350-21 від 26 серпня 2021 року судом першої інстанцій належно оцінений у сукупності з іншими доказами.

Доводи апелянта про неналежне повідомлення сторони відповідача ОСОБА_1 про судове засідання, призначене 11 липня 2022 року, не заслуговують на увагу та не можуть бути прийняті колегією суддів як обґрунтовані, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 особисто приймала участь в судових засіданнях, які передували цьому засіданню, та була обізнана про наявність цієї цивільної справи, де надавала пояснення судові.

Крім того, в Єдиному державному реєстру судових рішень, що відкритий загальному доступу і разом з відкритою інформацією офіційного веб-сайту «Судова влада» дає можливість безперешкодно отримати інформацію про стан розгляду справи, зокрема, дату призначення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд (зокрема, у рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», а також у справі «Каракуць проти України»), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, відповідач не дотрималась свого неухильного процесуального обов`язку з особистої обізнаності про дату та час призначення справи, а іншого нею не доведено.

В той же час, колегія суддів приймає за належні доводи апелянта щодо неповного кола відповідачів у цій справі та зазначає, що звертаючись 05 жовтня 2020 року з позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння зі скасуванням відповідного запису про право власності, позивач визначила відповідачем у справі лише ОСОБА_1 , як крайнього власника квартири, відчуженої у незаконний спосіб, і без порушення вимог до повірених за спірними довіреностями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , дії яких є у безпосередньому зв`язку із порушенням майнових прав позивача.

Навіть уточнюючи позовні вимоги вже поза межами підготовчого провадження у справі, що прийняті судом першої інстанції з порушенням процесуальних норм, позивач не залучила відповідачами перелічених осіб. Відповідно до процесуального закону, позивач, пред`являючи позовні вимоги, в якості відповідача зазначає особу, права та обов`язки якої безпосередньо пов`язані із заявленими вимогами. Позивач ставить питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, де підставою є нікчемність правочинів у вигляді довіреностей з повіреними ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , проте, до участі у справі вони не залучені ані позивачем, ані судом першої інстанції.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

При цьому, колегія суддів відзначає, що 16 березня 2021 року, тобто вже після закриття підготовчого провадження судом, позивач подавала через канцелярію суду відповідне клопотання про залучення, зокрема, ОСОБА_4 співвідповідачем у справі, однак судом, навіть з порушенням встановленого ЦПК України порядку цього питання вирішено не було.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги про визнання правочинів недійсними необхідно пред`являти безпосередньо до осіб, які порушили права позивача, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , проте, позивач звернулась з позовними вимогами лише до ОСОБА_1 , яка не може відповідати за нікчемність правочинів у цій справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі № 200/15072/16-ц (провадження № 61-3119св19) зроблено висновок, що за позовом особи, яка видала довіреність, про визнання недійсною цієї довіреності, належним відповідачем є повірений (особа, якій видано довіреність).

Позовні вимоги до кількох приватних нотаріусів є помилковим засобом захисту порушеного права, оскільки вони у цивільно-правових спорах не можуть бути відповідачами.

Приватно-правові відносини та спір про них обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для певної сфери відносин.

Якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень, а нотаріус в даному випадку є державним реєстратором, в силу ст.2,19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тому оскарження їх дії або бездіяльність відноситься до адміністративної юрисдикції, згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

Виходячи з того, що позивачем не заявлялось клопотань про залучення співвідповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до закриття підготовчого провадження у справі, вказане є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача, колегія суддів приходить до висновку про відмову в позові, як такого, що пред`явлений не до усіх осіб, до яких належить пред`являти такий позов, що також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц провадження №14-61цс18, від 15 вересня 2021 року у справі №404/8546/19 провадження №61-18619св20.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року постановлено з порушенням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року скасувати та постановити нове.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої Інни Миколаївни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова Олександра Івановича, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко Віолетта Вячеславівна про визнання довіреностей, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта