Номер провадження: 22-ц/813/7552/22
Справа № 509/6819/21
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської О.М., Гірняк Л.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 червня 2022 року у складі судді Панасенка Є.М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання під час навчання в розмірі ј частки заробітку до досягнення позивачем 23-х років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батьки позивача перебували в шлюбі з 20.07.2006, який було розірвано за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року. Позивач зазначив, що з січня 2021 року проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, мати (відповідач ОСОБА_2 ) мешкає окремо та не приймає участі у його вихованні та утриманні. З 2018 року позивач навчається в Морському фаховому коледжі ХДМА на денній формі та з 20.10.2021 досяг повноліття, перебуває на 4-му курсі навчання з терміном до 30.06.2022. Так як форма навчання денна та на контрактній основі, позивач зазначив, що не має можливості самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги. Матеріальна допомога батька не є достатньою, в свою чергу мати ухиляється від надання йому матеріальної допомоги.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.02.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно критично ставився до факту спільного проживання позивача з батьком з 2021 року. Хоча на підтвердження цього факту суду було надано довідку Овідіопольської селищної ради та акт обстеження житлово-побутових умов від 07.09.2021 року. З платіжних документів про сплату на навчання вбачається, що перед перерахуванням коштів на рахунок навчального закладу, позивач поповнювала готівкою свій рахунок, а потім здійснювала оплату та ці готівкові кошти надавав батько позивача, однак суд даним обставинам не надав оцінку. Апелянт зазначив, що позов було подано 29.11.2021 та його вимоги жодним чином не стосувалися витрат на навчання позивача, здійснених у період з грудня 2018 року по січень 2021 року. Вказав, що відповідач не надала суду доказів своєї участі у витратах на навчання сина з часу подання позову до суду. Апелянт також зазначив, що суд безпідставно прийняв до уваги твердження відповідача про те, що позивач на час розгляду справи перебував на оплачуваній виробничій практиці, тобто в рейсі і отримує достойну оплату за свою працю. Однак, як зазначив апелянт, жодним чином вказані обставини не підтверджені. Суд під час розгляду справи здійснив запит до навчального закладу про витребування інформації про перебування позивача на виробничій практиці та оплати його праці, проте у зв`язку з воєнним станом та перебуванням м. Херсон під окупацією, відповідь на запит не надійшла. Апелянт вказав, що головним висновком суду є те, що не підтверджено факт ухиляння відповідача від утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як суд вважав, що відповідач надала докази, які свідчать про надання матеріальної допомоги сину в період навчання, проте, апелянт вважає, що відповідач не надала жодного доказу її участі у витратах на навчання сина-позивача, з часу подання позову до суду - 29.11.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову про стягнення аліментів з відповідача на час навчання позивача виходив з того, що не підтверджено факт ухиляння матері від утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, крім того докази у справі доводять, що відповідач надає матеріальну допомогу позивачу саме на період навчання, а представником позивача не доведено того, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги та знаходиться на утриманні свого батька.

Проте апеляційний суд з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ).

20.07.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2021 року було розірвано.

Наказом від 01.08.2018 року №748-с ОСОБА_1 зарахований для здобуття освіти з 01.09.2018 року за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб.

Дата завершення навчання 30.06.2022.

01.08.2018 між ХДМА в особі ректора Чернявського В.В. та ОСОБА_2 укладено договір про навчання №18-808 за яким ОСОБА_1 отримує освітні послуги денної форми навчання з 2018 року по 2022 рік, загальна вартість яких становить 84 800 грн. Перший курс 21 200 грн., другий курс 21 200 грн., третій курс 21 200 грн., четвертий курс 21 200 грн.

31.08.2018 між ХДМА в особі ректора Чернявського В.В. та ОСОБА_2 укладено договір про навчання №18-809 за яким ОСОБА_1 отримує освітні послуги денної форми навчання з 2018 року по 2022 рік, загальна вартість яких становить 12 640 грн. Перший курс 3160 грн., другий курс 3160 грн., третій курс 3160 грн., четвертий курс 3160 грн.

31.08.2018 між ХДМА в особі ректора Чернявського В.В. та ОСОБА_2 укладено договір про навчання №2/77 за яким ОСОБА_1 отримує послуги по організації харчування курсанта, за яким замовник повинен вносити попередню оплату за організацію харчування з розрахунку 88 грн. за день. Термін договору з 01.09.2018 по 31.08.2019.

31.08.2018 між ХДМА в особі ректора Чернявського В.В. та ОСОБА_2 укладено договір № 2/231 про проживання в курсантському екіпажі (студентському гуртожитку) ОСОБА_1 . Вартість проживання становить 420 грн. на місяць.

Відповідно до довідки №1003 від 20.09.2021, ОСОБА_1 навчається на 4 курсі денної форми в МФК ХДМА (спеціальність 271 Річковий та морський транспорт, освітня програма «Експлуатація електрообладнання та автоматики суден»).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 07.09.2018 ОСОБА_1 з 07.09.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов та довідки від 07.09.2021 ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_1 .

Як вбачається з наявних у справі копій платіжних доручень та квитанцій, а також виписок з рахунку відповідача остання з 2018 року по січень 2021 рік здійснювала оплату освітніх послуг, а також послуг харчування та проживання позивача ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 досяг повноліття.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Апеляційний суд звертає увагу, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Враховуючи, що позивач досяг повноліття та продовжує навчатися на 4 курсі в МФК ХДМА на денній формі навчання, водночас у справі докази того, що останній працює, отримує будь-який дохід відсутні, апеляційний суд вважає, що останній має право на отримання аліментів з моменту досягнення ним повноліття і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років.

Та обставина, що відповідач здійснювала оплату освітніх послуг, які надавалися позивачу до досягнення ним повноліття, не позбавляє останнього права на отримання аліментів на повнолітнього, який продовжує навчання за умови наявності у відповідача такої можливості.

З виписки по рахунку відповідача вбачається, що здійснювалася оплата за надання послуг харчування, проживання позивача у гуртожитку до грудня 2020 року, тому враховуючи довідку, акт обстеження, а також доводи відповідача та третьої особи, що позивач на період літніх канікул проживав з батьком, апеляційний суд вважає, що фактично позивач з часу досягнення повноліття з матір`ю не проживав.

Крім того, перебування позивача на виробничій практиці за кордоном не підтверджено належними та допустимими доказами, тому відсутні підстави вважати наявність у позивача можливості утримувати себе самостійно з моменту досягнення повноліття та до закінчення навчання.

Відповідач в своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі вказувала про те, що її розмір доходу на місяць становить приблизно 8 280 грн. тому вона не виключає можливості сплачувати аліменти на сина, який продовжує навчання у розмірі 1000 грн. на місяць.

Враховуючи, матеріальне становище відповідача, а також обов`язок батька позивача надавати допомогу сину, апеляційний суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.11.2021 і до закінчення позивачем навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 червня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.11.2021 і до закінчення ОСОБА_1 навчання, а саме до 30.06.2022.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: