КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/22316/21

номер провадження: 22-ц/824/6511/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Желепи О.В. (суддя - доповідач), суддів: Кравець В.А., Поливач Л.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року (ухвалене в складі судді Цимбал І.К.)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що за скаргою позивача судовим рішенням було встановлено вину відповідача щодо бездіяльності у недотриманні процедури зняття арешту з майна позивача в рамках виконавчого провадження після його закінчення, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнутоз Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 /одна тисяча/ грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду збільшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування до 40 000 грн. Посилається на те, що визначений розмір відшкодування не відповідає справедливій сатисфакції, суд безпідставно не застосував практику ЄСПЛ в аналогічних справах.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд вважав встановленими такі обставини.

17.03.2017 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2016 у справі № 753/16159/16 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «КУТ» заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції, 3% річний, сплаченого судного збору та витрат на правову допомогу, всього в сумі 25921,19 грн.

27.03.2017 старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сулимою Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53626870, про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа.

10.08.2017 головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Білан Ю.С. винесена постанова про арешт рухомого майна боржника.

27.08.2020 постановою старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сніжинського Т.Є., у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення, закінчено виконавче провадження №53626870, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

На запит ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, надано відповідь №31/26-У-457 від 28.09.2020 про те, що згідно даних автоматизованої інформаційно-пошукової системи в місті Києві та Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 25.09.2020 автомобіль, власником якого є ОСОБА_1 , перебуває під арештом.

Вказані обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 19.10.2021, що набрала законної сили, якою була переглянута ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2021, а тому згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центральногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойправа А.О. та начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А.М. з вимогами: про зобов`язання державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправа А.О. та начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заєця А.М. зняти арешт з належного скаржнику автомобіля; про визнання бездіяльності останніх щодо зняття арешту з автомобіля ОСОБА_1 у виконавчому провадженню ВП № 53626870 від 27.03.2017 року неправомірною.

07.10.2020 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зазначена скарга ОСОБА_1 була повернута заявнику без розгляду.

26.02.2021 постановою Київського апеляційного суду ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 07.10.2020 скасована та повернута до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

09.04.2021 Дарницьким районним судом м. Києва скарга ОСОБА_1 прийнята до розгляду.

Вказані обставини підтверджуються оприлюдненими процесуальними документами на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень .

27.04.2021 начальником Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайцем А.М. винесена постанова про перевірку виконавчого провадження №53626870 встановлено, що за результатами проведення перевірки виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем Сніжинським Т.Є. з виконання вказаного виконавчого провадження порушено вимогист. 40 Закону України «Про виконавче провадження»,однак вирішити питання про притягнення його до відповідальності виявляється не можливим в зв`язку із його звільненням. Даною постановою визнано дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сніжинського Т.Є.в ході виконавчого провадження №53626870 такими, що вчинені з порушенням вимог вказаного закону та зобов`язано державного виконавця Бойчук М.О. вжити відповідних заходів щодо скасування арешту з майна ОСОБА_1 . Вказана обставина встановлена постановою Київського апеляційного суду від 19.10.2021, що набрала законної сили, якою була переглянута ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 28.05.2021.

28.05.2021 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 , в частині вимог про зобов`язання державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправа А.О. та начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця Анатолія Миколайовича зняти арешт з належного скаржнику автомобіля залишено без розгляду за клопотанням ОСОБА_1 , в задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вказані обставини підтверджуються оприлюдненими процесуальними документами на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень та постановою Київського апеляційного суду від 19.10.2021, що набрала законної сили, якою була переглянута та частково скасована зазначена ухвала.

19.10.2021 постановою Київського апеляційного суду, яка набрала законної сили вирішено визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойправа А.О. та начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А.М. щодо зняття арешту з автомобіля ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №53626870 від 27.03.2017.

Підставою для постановлення вказаного рішення апеляційним судом стало те, що закінчуючи виконавче провадження ВП №53626870 по виконавчому листу № 753/16159/16, державним виконавцем не було направлено постанови про зняття арешту до відповідних органів в день її винесення, а начальник державної виконавчої служби в межах своїх повноважень не здійснив відповідний контроль.

Враховуючи те, що позивач в обґрунтування даного позову щодо встановлення вини відповідача в обмеженні останнього у праві власності, шляхом допущення бездіяльності, посилається виключно на зазначену постанову апеляційної інстанції від 19.10.2021, суд вважає, що період з якого була допущена бездіяльність відповідача розпочинається з 27.08.2020, тобто з часу винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та не направлення вказаної постанови до відповідного органу. Таким чином доводи позивача в частині того, що тривалість порушених прав позивача мала місце п`ять років протягом, яких останній був вимушений захищати свої права та автомобіль від незаконних дій державного виконавця є неспроможними, оскільки як пояснив позивач в судовому засіданні арешт було скасовано особисто ним 25.03.2021, після того як останній отримав поштовим направленням від ВДВС постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином перебування автомобіля позивача під арештом з вини відповідача мало місце з 27.08.2020 до 25.03.2021, а саме сім місяців.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважав встановленою також обставину недоведеності незаконного накладення арешту на автомобіль в рамках відкритого виконавчого провадження №53626870 від 27.03.2017 до його закінчення 27.08.2020, оскільки як пояснив останній в судовому засіданні ним були оскаржені вжиті заходи, проте безрезультатно, отже правомірність дій державного виконавця щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 не спростовано.

Разом з тим, беззаперечним є та обставина, що протягом вказаного періоду перебування майна позивача під обтяженням, державною виконавчою службовою не було вжито заходів для направлення постанови про закінчення виконавчого провадження до відповідного органу для скасування арешту автомобіля позивача, внаслідок чого останній не міг користуватися своєю власністю, оскільки постановою від 25.01.2018 державного виконавця автомобіль позивача було оголошено у розшук, що не спростовано відповідачем.

Крім того, не спростована і та обставина, що позивач з часу закінчення виконавчого провадження і до отримання листа з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, від 28.09.2020 про який зазначено вище,звертався до відповідача щодо виконання вимог ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження до відповідного органу з метою скасування обтяжень майна, проте відповідні звернення не дали результатів, у зв`язку з чим останній був вимушений звернутися до суду з відповідною скаргою.

Відповідно до висновків сформульованих у постанові ВС від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

При цьому слід виходити з позиції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) та завжди викликає в людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

В силу ч. 1 ст.1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Отже, відповідач не виконав свого обов`язку передбаченого законом, що встановлено судом і така бездіяльність призвела до того, що позивач вимушений був звернутися до суду із відповідною скаргою, в свою чергу тільки через сім місяців перебування скарги у провадженні суду, позивач отримав від відповідача постанову про закінчення виконавчого провадження, особисто пред`явив її до відповідного органу для скасування обтяжень, тобто виконав обов`язок відповідача. В свою чергу, відповідачем дані обставини не спростовані, зокрема не надано доказів, що саме завдяки діям останнього були усунуті порушення прав позивача.

Суд вважає, що негативні емоції позивача внаслідок не розгляду його звернень, судова тяжба, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю відповідача, а отже, завдали йому моральної шкоди.

Разом з тим, суд бере до уваги період у сім місяців протягом якого позивач не міг правомірно користуватися майном; перебування скарги позивача протягом восьми місяців у суді саме першої інстанції до закінчення її розгляду, оскільки цим рішенням було залишено без розгляду вимоги позивача в частині зобов`язання державного виконавця скасувати арешт, внаслідок вчинення таких дій самим позивачем та кількість судових засідань; не надання позивачем доказів на підтвердження негативних психологічних наслідків та глибини душевних страждань тощо, суд встановив, що розмір заявленої позивачем до стягнення моральної шкоди є нерозумним та завищеним, зважаючи на тривалість порушеного права та відсутність вказаних доказів.

В судовому засіданні позивач також не обґрунтував вище зазначені обставини, зазначаючи підставу для відшкодуванням моральної шкоди виключно наявністю постанови апеляційної інстанції, в якій встановлено вину відповідача.

Посилання позивача в обґрунтування розміру моральної шкоди на постанову апеляційної інстанції у іншій справі суд вважає неспроможними, оскільки встановлені у ній обставини не стосуються предмету даного спору, зокрема розмір моральної шкоди було обґрунтовано невиконанням судового рішення протягом чотирьох років, що позбавляло позивача право на житло.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру моральної шкоди в занадто малому розмірі, який не можна вважати справедливою сатисфакцією, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що наведені позивачем приклади в апеляційній скарзі, визначення розміру відшкодування в сумі 30 000 грн. і більше стосуються інших обставин, а саме в інших справах було встановлено не виконання рішень судів в строки, що перевищували 4 роки.

За обставинами даної ж справи йдеться лише про доведений факт не направлення відповідачем постанови про скасування арешту до органів поліції. Разом з тим, в цій же справі встановлено, що відповідач особисто мав можливість отримати копію такої постанови та доставити її до органу уповноваженого виконувати рішення державних виконавців про скасування накладених ним арештів, що в даній справі позивач і зробив.

Тобто, той обсяг моральних страждань, які мали місце через не направлення відповідачем копії постанови про скасування арешту на виконання, з огляду на можливість самого позивача прискорити таке направлення, якраз і відповідає тій сумі, яку присудив суд на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить інших доводів, окрім вищенаведених, колегія суддів не вбачає підстав конкретно описувати кожне рішення Європейського Суду на яке послався позивач в скарзі з огляду на те, що суд обґрунтував свій висновок, щодо того, що обставини в даній справі відрізняються від тих справ на які посилається позивач і розмір відшкодування моральної шкоду з урахуванням доведеності позивачем обсягу отриманих ним моральних страждань, саме в наслідок тих неправомірних дій які, були встановлені Київським апеляційним судом в постанові від 19.10.2021 року, судом першої інстанції визначений вірно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 382- 384, 389 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді

В.А. Кравець

Л.Д. Поливач