Справа № 567/1469/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Максимчук Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Західна агровиробнича компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Захід Агро" про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора

встановив :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до ТОВ "Західна агровиробнича компанія", третя особа ТОВ "Захід Агро" про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №044362 від 28.02.2005 він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0063 площею 1,62 га, які розташовані на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

03.04.2021 з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався, що щодо належної йому земельної ділянки було зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказаний договір оренди землі від 15.04.2014 та додаткова угода від 03.05.2019, укладені між ТзОВ «Захід-Агро», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ним. Строк дії оренди: 7 років.

Посилається на те, що між ним та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право користування земельною ділянкою, належною йому, оскільки вищевказаного договору оренди, додаткової угоди щодо передачі земельної ділянки він не підписував, їхні умови не погоджував та на укладення таких договорів нікого не уповноважував, з ним не узгоджувалися умови вказаного договору та додаткової угоди, а тому вони є неукладеними.

Зазначає, що наразі ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується належною йому земельною ділянкою, чим порушує його права на користування та розпорядження належним йому майном.

Вказуючи на те, що відповідач користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі та додаткова угода до нього позивачем не укладалися, просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0063 площею 1,62га, яка розташована на території Вельбівненської сільської ради Рівненської області, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Острозького районного суду від 17.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надати докази укладення договору оренди землі б/н від 15.04.2014 та додаткової угоди до договору оренди від 03.05.2019 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0063 і витребувано від Управління забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради копії реєстраційних справ на спірну земельну ділянку. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, в поданій на адресу суду заяві просять розглядати справу в їх відсутності.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку та відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, а також через оголошення на сайті судової влади України. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до норм ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Визначений судом строк для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Водночас, від відповідача та третьої особи по даній справі, на адресу суду не надходило жодних документів, тому суд вважає, що відповідач та третя особа правом подати відзив та письмові пояснення на позовну заяву не скористались.

Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням положень ст.ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, за клопотанням представника позивача, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду по суті та ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №044362 від 28.02.2005 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0063 площею 1,62га, яка розташована на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. (а.с.8)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.04.2021 вбачається, що 17.08.2015 щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки було зареєстровано право оренди за ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказаний договір оренди землі від 15.07.2014 та додаткова угода від 03.05.2019, укладені між ТзОВ «Захід-Агро», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 . Строк дії оренди: 7 років.

Також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №264730129 від 07.07.2021, на підставі рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області, індексний номер рішення: 46725724 від 06.05.2019 було зареєстровано перехід права оренди земельної ділянки від ТОВ «Захід-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», на підставі додаткової угоди до договору оренди від 15.07.2014, укладеної між ТзОВ «Захід-Агро», ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0063 площею 1,62га. (а.с.9-11)

Згідно копії реєстраційної справи вбачається, що 17.08.2015 було зареєстровано право оренди спірної земельної ділянки за ТОВ "Захід агро" та в подальшому - ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказані договір оренди землі від 15.07.2014 та додаткова угода про заміну сторони та внесення змін до договору оренди від 03.05.2019. (а.с.29-48)

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

За правилами ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 cт. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що договір оренди землі та додаткову угоду до договору оренди землі він не підписував та не уповноважував інших осіб на їх підписання, заперечує факт отримання ним будь-яких пропозицій щодо їх укладення від ТОВ «Західна агровиробнича компанія», погодження між сторонами істотних умов вказаного договору.

Також в судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутній примірник договору оренди землі, за яким строком на сім років орендарем належної йому земельної ділянки стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а вжиті ним заходи щодо отримання оригіналів договору оренди землі та додаткової угоди до нього були безуспішними.

Оскільки позивач стверджує про неукладення спірного договору, додаткової угоди до нього та на відсутність у нього їх примірників, то суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договору оренди та додаткової угод до нього.

З врахуванням того, що відповідач не скористався правом подати відзив на позов, а отже не заперечує перед судом тверджень позивача про неукладення ним договору оренди та додаткової угоди до нього, зважаючи на те, що вказаний договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього мають безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначений договір оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього не підписувались позивачем у справі.

При цьому суд виходить також з того, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти вимог позивача, а також за ухвалою суду про витребування доказів, відповідачем та третьою особою надано не було.

Частина 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до ч. 1 якої (в редакції, чинній на дату реєстрації договору оренди землі та додаткової угоди) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Вимогами ст. 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною другою ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Отже, такий договір оренди землі та додаткова угода до нього є неукладеними, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивача на користування та розпорядження належним йому майном.

Беручи до уваги викладене та відсутність відзиву відповідача щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1 із зазначенням доказів, які б спростовували його твердження та були б подані відповідно до ст. 84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач не отримував пропозицій щодо укладення договору оренди землі та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, не погоджував умови такого договору та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Згідно з ч. 4 cт. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Згідно з ч. 1 cт. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом cт. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 cт. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі та додаткову угоду до нього позивачем з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не укладалися, то земельна ділянка підлягає поверненню для позивача.

Позивачем також заявлено вимоги про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, прийнятої на підставі договору оренди та додаткової угоди до нього.

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до cт. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі, порушують права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом передання її в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею, витребування вказаних земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст. 387 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав ОСОБА_1 як власника, у зв`язку із наявністю договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, предметом яких є належна йому земельна ділянка, без його згоди, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися його земельною ділянкою, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Одночасно, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Також, ст. 137 ЦПК України визначені цілі розподілу судових витрат.

За частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно договору про надання професійної правничої допомоги, укладеного 03.04.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Хмарук Ю.М., адвокат взяла на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту.

Також відповідно до вказаного договору, квитанції від 17.12.2021 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Хмарук Ю.М. 2000 грн. за надання професійної правничої допомоги.

На сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за необхідне стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України

вирішив :

позов ОСОБА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ТОВ "Західна агровиробнича компанія" (місце знаходження: м.Дубно пров. Центральний,1 Рівненської області, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору "ТОВ "Захід Агро" (місце знаходження: с.Тесів Рівненського району Рівненської області, ) про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора задоволити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0063 площею 1,62 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області.

Скасувати рішення державного реєстратора Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області, індексний номер рішення: 46725724 від 06.05.2019, про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 10824950 (спеціальний розділ), з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0063 площею 1,62 га.

Стягнути з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь позивача понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 1816 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.06.2022.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.