Провадження № 2/932/914/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Коваленко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 08.09.2020 року звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності за набувальною давністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою судді від 09.09.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 01.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням проведення підготовчого засідання.

24.12.2020 року до суду від Дніпровської міської ради надійшов Відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його не обгрунтованість.

Ухвалою суду від 12.01.2021 року за клопотанням позивача з представником витребувано з Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 25.02.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано з Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори завірені копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 17.06.2021 року за клопотанням представника позивача витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Н.М. завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.10.2021 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову з викладеною в новій редакції позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, в якій позивач просить визнати за нею право власності на 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 без по батькові, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування вказаних позовних вимог позивач посилається на те, що вона зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , при цьому вона була зареєстрована за вказаною адресою з 18.08.1975 року і проживала там разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , померлою в 2017 році, яка була зареєстрованою за вказаною адресою з 05.03.1964 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ; з сестрою ОСОБА_4 , померлою в 1993 році, яка була зареєстрованою за вказаною адресою з 18.08.1975 року, до ІНФОРМАЦІЯ_5 ; з батьком ОСОБА_2 (без по батькові), померлим в 1977 році, зареєстрованим за вказаною адресою з 05.03.1964 року по 17.07.1980 року. Позивач вказує, що на даний час за нею зареєстровано право власності на 5/6 частин вказаного будинку, право власності на 1/6 частину будинку зареєстровано за її батьком ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.08.2020 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме через неможливість вчинення нотаріальної дії - видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті громадянина України ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я доньки ОСОБА_1 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відносно спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу № 540/1994 від 04.11.1994 року; видано свідоцтво про право на спадщину від 04.11.1994 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 5-9151, спадкова маса 2/6 частини жилого будинку АДРЕСА_2 частина житлового будинку залишилась відкритою для спадкування іншим спадкоємцем.

Позивач в позові вказує на те, що її батьки ще в 1960 році отримали на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 . Вона проживала у вказаному будинку все життя, спадкову справу після смерті батька в 1977 році було заведено лише у 1994 році за її зверненням та її матері, станом на час заведення спадкової справи її сестра померла в 1993 році. Проте, враховуючи, що станом на день смерті її батька сестра була зареєстрована в будинку за вказаною адресою, 1/6 частина даного будинку залишилась відкритою для спадкування та не була ні ким не успадкована, заповіту батько не залишив, станом на даний час інші спадкоємці першої черги після смерті батька відсутні. Після смерті її батька та сестри у вказаному будинку проживала вона з матір`ю, в 1995 році мати подарувала їй на підставі договору дарування від 15.03.1995 року 4/6 частин будинку, а в 2017 році мати померла. Позивач зазначає, що, враховуючи те, що вона все життя проживає в зазначеному будинку та є власником 5/6 його частин, проте не має можливості оформити право власності на 1/6 частину будинку, що належить її померлому батьку шляхом спадкування за законом, вона вважає за необхідне звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 25.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась про розгляд справи повідомлена належним чином, в наданій суду заяві позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, провести судове засідання у її відсутність, просила судові витрати по справі віднести за її рахунок.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи - Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданому суду листі просив розглянути справу у його відсутності.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності учасників справи та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України та на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 і її батьками є: батько - ОСОБА_2 без по батькові (російською - ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (російською - ОСОБА_3 ), що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (російською - ОСОБА_1 ) серії НОМЕР_2 , виданого 11.03.1975 року Октябрьським РАГСом м. Дніпропетровська.

Як вбачається з копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 21.03.1979 року Бабушкінським відділом РАГС м. Дніпропетровська, позивачкою 21.03.1979 року було зареєстровано шлюб з ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено на « ОСОБА_1 », що також підтверджується копією паспорту громадянки України серії НОМЕР_4 , виданого 12.09.2016 року Шевченкінським РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області, в якому позивачка зазначена як « ОСОБА_1 ».

Позивач ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 та є зареєстрованою за вказаною адресою з 18.08.1975 року до теперішнього часу.

Також, судом встановлено, що за вказаною адресою позивач проживала разом з батьком ОСОБА_2 (без по батькові) та матір`ю ОСОБА_3 , з сестрою ОСОБА_4 .

Батько позивачки - ОСОБА_2 (без по батькові), помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 22.03.1977 року Кіровським РАГСом м. Дніпропетровська.

Відповідно до копії спадкової справи № 540/94 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на ухвалу суду Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори звернулися в листопаді 1994 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яким зазначеною нотаріальною конторою 04.11.1994 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на частину будинку за вказаною адресою, за ОСОБА_1 - на 1/6 частину цього ж будинку. Як зазначено у вказаному Свідоцтві про право на спадщину за законом, 1/6 частина вищевказаного будинку залишилась відкритою для спадкування інших спадкоємців.

Сестра позивачки - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 07.04.1993 року Відділом запису актів громадянського стану виконкому Кіровської райради народних депутатів міста Дніпропетровська.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового ресєтру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.12.2017 року інформація про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_4 відсутня.

Після смерті батька та сестри у будинку за вказаною адресою проживали позивачка з матір`ю - ОСОБА_3 , яка на підставі договору дарування від 15.03.1995 року, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, подарувала позивачці 4/6 частин вищевказаного будинку.

Мати позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 06.09.2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до копії спадкової справи № 25/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої на ухвалу суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Н.М., ОСОБА_1 05.12.2017 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

14.03.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Н.М. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 як спадкоємиці ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: належної померлій земельної ділянки, розташованої в межах території Славгородської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області, площею 5,3100 га.

Відповідно до листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 27.02.2020 року № 14/5-2358, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 18.08.1975 року до 17.04.1979 року, зареєстрована з 02.09.2014 року по теперішній час; ОСОБА_2 (без по батькові), ІНФОРМАЦІЯ_11 , був зареєстрований за вказаною адресою з 05.03.1964 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та з реєстраційного обліку знятий 17.07.1980 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була зареєстрованою за вказаною адресою з 05.03.1964 року по 29.09.2017 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , була зареєстрована за вказаною адресою з 18.08.1975 року до 25.08.2005 року.

Як вбачається з листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 19.03.2020 року за № 3578, станом на 31.12.2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1 містяться відомості про реєстрацію права власності:

- 1/6 частина будинку - за ОСОБА_2 (без по батькові) на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.11.1960 року, за реєстром № 5-100 та рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної Ради народних депутатів № 54/2 від 22.01.1988 року, про затвердження акту приймання житлового будинку, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 574 за реєстровим №6;

- 1/6 частина будинку - за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.11.1994 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 5-9151, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 574 за реєстровим №6;

- 4/6 частина будинку - за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 15.03.1995 року, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 5-1155, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 574 за реєстровим №6.

Таким чином, позивачу на теперішній час належить всього 5/6 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , право власності на 1/6 частину будинку зареєстровано за батьком позивача - ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.08.2020 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видача свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті громадянина України ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я доньки ОСОБА_1 на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Як зазначено у вказаній постанові, встановлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкодавець ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу № 540/1994 від 04.11.1994 року; видано свідоцтво про право на спадщину від 04.11.1994 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 5-9151, спадкова маса 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_2 частина житлового будинку залишилась відкритою для спадкування іншим спадкоємцем.

Таким чином, вбачається, що спадкову справу після смерті батька позивачки - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено лише у 1994 році за її зверненням та за зверненням її матері, станом на час заведення спадкової справи сестра позивачки - ОСОБА_4 померла в 1993 році, проте, враховуючи, що станом на день смерті ОСОБА_2 сестра позивачки ОСОБА_4 була зареєстрована в будинку за вказаною адресою, 1/6 частина даного будинку залишилась відкритою для спадкування та не була ні ким не успадкована, заповіту батько позивачки не залишив, станом на даний час інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутні.

Зважаючи на вказане, позивач звернулася до суду із даним позовом з посиланням на відсутність можливості в інший спосіб захистити своє спадкове право

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв до 16.01.2003 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, який діяв до 16.01.2003 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, судовим розглядом встновлено, що позивачкою, яка є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_2 , здійснені всі передбачені діючим на час виникнення правовідносин дії, направлені на прийняття спадщини, вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - вищевказаним буднком, та нею було подано державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог відповідачем суду не надано.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та, зважаючи на клопотання позивача, витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ДНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева