Справа № 308/992/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2022 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Хамник М.М.,
за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,
розглянувши заяву представника позивача у справі №308/992/22, адвоката Овсепян К.А., про ухвалення додаткового рішення,
09 грудня 2022 року адвокат Овсепян К.А. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд вирішити питання розподілу судових витрат та стягнення витрат на правову допомогу.
Свою заяву обґрунтовує тим, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
07.12.2022 винесено рішення у справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Натомість, у даному рішенні не вирішувалося питання щодо розподілу судових витрат та стягнення витрат на правову допомогу. При цьому звертає увагу суду, що в додатках до позовної заяви, поданої ОСОБА_1 , міститься заява про відшкодування витрат на правову допомогу (в порядку ст. 141 ЦПК України), додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 15.12.2021р., акт виконаних робіт від 25.01.2022р., та квитанція КЕТФ РК-1 №000820, що підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу.
Сторони в судове засідання не викликались, що не суперечить вимогам ч.3, ч.4 ст. 270 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, задоволено повністю.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкт нерухомості - добудову за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини об`єкту нерухомості - добудову за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини об`єкту нерухомості - добудову за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення у справі №308/992/22 від 07.12.2022 року судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір, суд приходить до висновку про необхідність винесення додаткового рішення у справі з даного питання.

Так, у відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)».

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

09 грудня 2022 року до суду поступила заява представника позивача адвоката Овсепян К.А., в якій вона просила розглянути питання про відшкодування судових витрат на підставі доказів доданих до позовної заяви.

Так до позовної заяви адвокатом Овсепян К.А. було подано окрему заяву - розрахунок про відшкодування витрат на правову допомогу в порядку ст.141 ЦПК України до якої додано: витяг з договору про надання правової допомоги від 15.12.2021, укладений між адвокатом Овсепян К.А. та ОСОБА_1. (а.с.122), додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 25.01.2022; акт виконаних робіт за договором та розрахункову квитанцію №000820 від 25.01.2022 на суму 20000грн.

Відповідно до п.1.4 Договору від 15.12.2021 гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди та інші умови врегульовані додатковою угодою.

Згідно додаткової угоди від 15.12.2022 пункт 6.1 Договору викладено в наступній редакції:

«6.1. Гонорар адвоката за надання правової допомоги Клієнту складає:

15.12.2021 первинна консультація, дослідження наявних документів доказового значення - 1,5 год. ставка - 1000грн.; вартість 1500грн.;

12.12.2021 вивчення законодавства та судової практики у питаннях, що стосуються поділу спільного сумісного майна подружжя - 3,5 год. ставка - 1000грн.; вартість 3500грн.;

21.12.2021 адвокатські запити та складання супутніх документів - 5 год. ставка - 1000грн.; вартість 5000грн.;

12.01.2022 витрати пов`язані із збиранням документів доказового значення - 1 год. ставка - 1000грн.; вартість 1000грн.;

17.01.2022 формування правової позиції - 3 год. ставка - 1000грн.; вартість 3000грн.;

20.01.2022 написання позовної заяви про поділ спільного майна подружжя - 6 год. ставка - 1000грн.; вартість 6000грн.;

Всього: 20000грн.

Оплата послуг здійснюється таким чином:

Уся сума у розмірі 20000грн. сплачується клієнтом у день подачі позовної заяви про поділ спільного сумісного майна подружжя до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Згідно акту виконаних робіт від 25.01.2022, підписаного адвокатом Овсепян К.А. та ОСОБА_1., сторони підтвердили, що роботи з надання послуг згідно договору про надання правової допомоги від 15.12.2021 на суму 20000грн. виконані вчасно та якісно.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Вирішуючи відповідно до положень ст. 137 ЦПК України питання про співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд прийшов до наступного висновку.

На переконання суду, зазначені у Акті послуги, такі як збирання документів доказового значення, формування правової позиції охоплюються послугою з підготовки і написання позовної заяви, а відтак вважає необґрунтованими та завищеними витрати на підготовку позовної заяви у розмірі 10000грн.

Враховуючи наведене, зазначеними вище документами в повній мірі підтверджується факт надання адвокатом правничої допомоги позивачу, при цьому суд зважає на категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, приходить до висновку, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн. є обґрунтованими, та такі слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 12405грн., які підтверджені квитанцією №034242013 від 24.01.2022.

У зв`язку з наведеним вище заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 258, 260, 270 України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача у справі №308/992/22, адвоката Овсепян К.А., про ухвалення додаткового рішення, задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч гривень) грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 12405(дванадцять тисяч чотириста п`ять гривень) грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення, відповідно до п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник