Справа № 759/2240/22 Головуючий в суді І інстанції Миколаєць І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

13 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34.

Позивач зазначає, що квартиру АДРЕСА_1 під`єднано до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.10.2021 року складає 11 714,38 грн.

На підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 427,27 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 10 000,00 грн, заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 427,27 грн)

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10 000,00 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 427,27 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 714,38 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, вказуючи на те, що він не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема і на те, що судом першої інстанції помилково встановлено, що він є належним відповідачем по справі, адже він з 2015 році проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 , та не є споживачем послуг позивача. Також вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги від ПАТ «Київенерго» та укладення типового договору про надання послуг. Крім того, вказує на застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Від представника ПАТ «Київенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Від ОСОБА_1 надійшла до суду відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів представника ПАТ «Київенерго», викладених у відзиві, та просить задовольнити його апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, у зв`язку з несвоєчасною оплатою послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 30 141,65 грн., а тому суд дійшов висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають повному задоволенню.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, при цьому, зі зворотного повідомлення наявного в матеріалах справи не вбачається, що саме ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження за адресою його місця проживання.

А відтак, судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що, відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідачу надавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживач не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

ОСОБА_1 тривалий час не виконував належним чином договірні зобов`язання щодо оплати за спожиті комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем за послуги централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 01.10.2021 на суму 11 714,38 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5).

Згідно Додатку 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 19 604,60 грн.

Згідно Додатку 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 14 039,95 грн.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Цьому праву споживача кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил.

Згідно з частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до пункту 25 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем по справі зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 262 ЦК України зміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відтак відповідач зобов`язаний був вносити плату за користування послугами з тепло та водопостачання щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку на внесення щомісячного платежу.

Враховуючи, що попередній кредитор достовірно знав, з якого часу відповідач перестав сплачувати щомісячний платіж, як для попереднього кредитора, так і для нового кредитора (позивача) початок перебігу позовної давності починається з часу, коли відповідач не сплатив черговий щомісячний платіж за надання послуг за тепло та водопостачання.

Доводи позивача про те, що він дізнався про порушене право лише після укладення договору відступлення права вимоги, а тому перебіг позовної давності має починатися саме з дати укладення договору суперечать ст. 262 ЦК України.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV - 2" на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано розрахунку заборгованості по щомісячним платежам до 01.05.2018 року , та у позовній заяві позивач навіть не вказує за який конкретно період він просить стягнути заборгованість, яка виникла перед попереднім кредитором.

Відповідач через відсутність будь-якого розрахунку заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води був позбавлений можливості перевірити такий розрахунок та висунути свої заперечення щодо нього чи надати свій контррозрахунок. Суд також позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості та визначити суму боргу, яка знаходиться у межах позовної давності, тобто з березня 2017 року по 01 травня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вказавши період, за який позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла до 01.05.02018 року, та не надаючи розрахунку такої заборгованості по щомісячним платежам, позивач тим самим не довів розмір заборгованості, яка дійсно виникла перед попереднім надавачем послуг, та яка знаходиться у межах позовної давності, а відтак недоведеність позовних вимог в цій частині є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що він є неналежним відповідачем по справі, оцінюються колегією суддів критично, позаяк ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Твердження апелянта про відсутність належних доказів на підтвердження укладення договору про надання послуг, оцінюються колегією суддів критично, позаяк вони спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, позаяк матеріалами справи підтверджено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у зв`язку з несплатою комунальних послуг за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 714,38 грн, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 964,10 грн та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, площа І. Франка, 5, ) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 714 (одинадцять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 38 копійок, судовий збір у розмірі 964 (дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 10 копійок та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 (тридцять три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: