КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 757/23589/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/8966/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 27 січня 2022 року у м. Києві, повний текст рішення складений 07 лютого 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров`я України, Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» третя особа: Департамент охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

В квітні 2021 року позивачі звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просили:

§ стягнути солідарно з Міністерства охорони здоров`я та Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 523525,00 грн (п`ятсот двадцять три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень 00 копійок);

§ стягнути солідарно з Міністерства охорони здоров`я та Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 301300,00 грн (триста одна тисяча триста гривень 00 копійок);

§ стягнути солідарно з Міністерства охорони здоров`я та Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000 грн (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500000 грн (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерством охорони здоров`я не було забезпечено надання належної медичної допомоги їх матері ОСОБА_3 , не забезпечено контролю за лікарнями щодо дотримання правил карантину, дотримання Київською обласною клінічною лікарнею правил карантину, допущено виписку з лікарні особи, що потребувала госпіталізації, необхідність отримання комплексного стаціонарного лікування від COVID-19. На переконання позивачів, зараження ОСОБА_3 на COVID-19 відбулось за час стаціонарного лікування в Київській обласній клінічній лікарні (Відповідач 2) через недотримання правил карантину лікарнею, незабезпечення Міністерством охорони здоров`я достатньої кількості ліжкомісць, відсутність контролю за лікарнями в сфері охорони здоров`я щодо дотримання правил карантину.

У зв`язку з цим позивачами було прийнято рішення та надано згоду на переведення до стаціонару covid Софія МЦ «Добробут-поліклініка», у зв`язку з отриманням позитивного результату ПЛР SARS-COV-2. До 07 листопада 2020 року ОСОБА_3 проводилося стаціонарне лікування COVID-19. У зв`язку із захворюванням на COVID-19 будь-яке лікування онкологічного захворювання було протипоказано, згідно висновків засідання мультидисциплінарного онкологічного консиліуму та консультації онколога від 22 жовтня 2020 року (Додаток № 6). Захворювання на COVID-19 значно погіршило загальний стан ОСОБА_3 . На фоні COVID-19 розвилася бактеріальна інфекція, пневмонія та відбулося прогресування онкологічного захворювання. 07 листопада 2020 року ОСОБА_3 була переведена до відділення інтенсивної терапії МЦ «Добробут-поліклініка» для лікування наслідків COVID-19 (дихальна недостатність (рівень сатурації без кисню 81%), бактеріальна інфекція, позагоспітальна двобічна полісегментарна пневмонія). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в відділенні інтенсивної терапії МЦ «Добробут-поліклініка», внаслідок гострої серцево-судинної недостатності (Додаток № 13, 14).

Вартість лікування в відділенні covid Софія ТОВ «МЦ «Добробут-Поліклініка» склала загальну суму 825246,00 грн (вісімсот двадцять п`ять тисяч двісті сорок шість гривень 00 копійок). Вказані суми сплачувались позивачами в касі ТОВ «МЦ «Добробут-Поліклініка» та онлайн в додатку «Добробут» з власних коштів. ОСОБА_1 було сплачено суму 523525,00 грн (п`ятсот двадцять три тисячі п`ятсот двадцять п`ять гривень 00 копійок), ОСОБА_2 було сплачено суму 301300,00 грн (триста одна тисяча триста гривень 00 копійок).

Вказані обставини завдавали позивачам значної моральної шкоди. У зв`язку зі смертю матері, її тривалим лікуванням без можливості її побачити, позивачі зазнали значної моральної шкоди, яка виразилася у емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Позивачі і тепер відчувають постійний душевний біль, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт через смерть своєї матері, внаслідок чого позивачі і досі знаходяться у стані постійного стресу та нервозності, втративши матір.

Додаткових моральних страждань позивачам також завдавало і відсутність вільних місць з киснем для лікування COVID-19 та необхідність оплачувати дороговартісне лікування, позичати гроші, вкласти всі наявні доходи та збереження для лікування матері. Внаслідок вказаних обставин позивачам було спричинено моральну шкоду, яку кожен з них оцінює у розмірі 500000 грн (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок).

Вказане в сукупності послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом з метою відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров`я України, Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачі не скаржилися на неякісне надання медичної допомоги КНП Київської обласної ради «Київська міська клінічна лікарня». Також позивачі не зверталися до ДОЗ Київської обласної державної адміністрації для проведення КЕО.

Відповідно до вимог Положення, КЕО МОЗ щодо надання медичної допомоги КНП Київської обласної ради «Київська міська клінічна лікарня» не проводилось.

Зазначені обставини вказують на те, що права позивачів не були порушенні Міністерством, оскільки позивач самостійно користується наданими правами у порядку встановленому законодавством. Позивачі скористались своїм правом гарантованим статтею 38 Основ законодавства про охорону здоров`я та самостійно обрали заклад охорони здоров`я, у якому лікувалась їх мати ОСОБА_3 .

Позивачами не зазначено і не обґрунтовано обов`язкових для доказування складових для відшкодування моральної шкоди. А аргументація суми моральної шкоди не підпадає під принципи розумності і справедливості, так як не надано жодного доказу в її обґрунтування.

Не погодились із рішенням суду позивачі, ними подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, невірним застосуванням норм матеріального права. Позивачі вказують на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки їх доводам. Наголошують на тому, що у держави існує позитивний обов`язок щодо гарантування права на охорону здоров`я громадян України та права на отримання безплатної медичної допомоги. Проте Міністерством охорони здоров`я не було забезпечено достатньої кількості ліжкомісць з киснем для хворих на COVID-19 та відповідно безкоштовне лікування COVID-19, був відсутній контроль за лікарнями в сфері охорони здоров`я щодо дотримання правил карантину, внаслідок цього була виписана особа, що потребувала госпіталізації. Позивачі вважають, що їх мати була заражена даним вірусом саме в Київській обласній лікарні, і належного лікування від держави не одержала. Ці обставини змусили позивачів звернутись до приватної клініки, нести значні матеріальні втрати та завдали позивачам великих страждань, які вони і досі відчувають.

На підставі викладеного, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені ними позовні вимоги в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була госпіталізована з місця проживання ( АДРЕСА_1 ) до відділення інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», у зв`язку із судомами.

12 жовтня 2020 року ОСОБА_3 була переведена для лікування до інсультного центру Київської обласної клінічної лікарні.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_3 була виписана з лікарні з рекомендацією продовження лікування в стаціонарі за місцем проживання з діагнозом: вогнищеве ураження головного мозку: об`ємне утворення лівої скроневої області в області гіпокампа; стан після епістату (07.10.2020); дисциркуляторна, дисметаболічна енцефалопатія ІІІ ст., цукровий діабет тип 2, стадія медикаментозної субкомпенсації, Са правої молочної залози; СПО: мастоктомія (2016); вторинне ураження печінки, токсичний гепатити; синдром цитолізу; ІХС: атеосклеротичний кардіосклероз; СН 0 ст., з показниками: аспартатаміеотрансфераза 70,5 (норма 10-35), аланінамінотрансфераза 40,80 (норма 10-35), білірубін непрямий 17,9 (норма 3,4-13,7), білірубін прямий 11,20 (норма 1-3,4), білірубін загальний 29,10 (норма 5-21), глюкоза 14,5 (норма 3,9-6,1), гаммаглутамілтрансфераза 1051,20 (норма 1-38), калій 1,95 (норма 3,5-5,1) (Додаток № 4, 5).

Епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 107646/10325 від 15 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , вказує на те, що пацієнтка була виписана для продовження лікування в умовах стаціонару за місцем проживання в КНП «Вишнівська міська лікарня» ВРМ Києво-Святошинського району Київської області.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_3 з Київської обласної клінічної лікарні була госпіталізована до відділення інтенсивної терапії МЦ «Добробут-поліклініка». ОСОБА_3 був зроблений швидкий тест на COVID-19, який виявився негативним, та ПЦР тест на SARS-COV-2 COVID-19, який робиться протягом двох діб.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_3 була переведена до відділення онкології МЦ «Добробут-поліклініка».

17 жовтня 2020 року до МЦ «Добробут-поліклініка» надійшов результат позитивного результату ПЛР на SARS-COV-2 COVID-19 від 16 жовтня 2020 року.

17 жовтня 2020 року в ОСОБА_3 розвились явні ознаки хвороби COVID-19: підвищена температура тіла, кашель, низький рівень сатурації 87%, дихальна недостатність.

До 07 листопада 2020 року ОСОБА_3 проводилося стаціонарне лікування COVID-19. У зв`язку із захворюванням на COVID-19 будь-яке лікування онкологічного захворювання було протипоказано згідно висновків засідання мультидисциплінарного онкологічного консиліуму та консультації онколога від 22 жовтня 2020 року.

07 листопада 2020 року ОСОБА_3 була переведена до відділення інтенсивної терапії МЦ «Добробут-поліклініка» для лікування наслідків COVID-19 (дихальна недостатність (рівень сатурації без кисню 81%), бактеріальна інфекція, позагоспітальна двобічна полісегментарна пневмонія).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у відділенні інтенсивної терапії МЦ «Добробут-поліклініка» внаслідок гострої серцево-судинної недостатності, що підтверджується медичною довідкою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди апеляційний суд виходить з наступного.

Так, в силу ч.ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В порядку ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 8 Основ законодавства про охорону здоров`я, Держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров'я медичної допомоги.

В той же час, ст. 38 Основ законодавства про охорону здоров`я вказує, що кожний пацієнт має право на вільний вибір лікаря і закладу охорони здоров'я.

Згідно з ст. 14 Основ законодавства України про охорону здоров'я, реалізація державної політики охорони здоров'я покладається на органи виконавчої влади. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють управління комунальними закладами охорони здоров'я, організацію їх матеріально-технічного, кадрового та фінансового забезпечення відповідно до закону.

Аналогічна норма закріплена у ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою управління закладами охорони здоров`я на відповідній території, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення, а також забезпечення доступності медичного обслуговування населенню належить до повноважень відповідних місцевих рад.

Відповідно до ст. 22 Основ законодавства України про охорону здоров'я держава через спеціально уповноважені органи виконавчої влади здійснює контроль і нагляд за додержанням законодавства про охорону здоров'я, державних стандартів, критеріїв та вимог, спрямованих на забезпечення здорового навколишнього природного середовища і санітарно-епідемічного благополуччя населення, нормативів професійної діяльності в сфері охорони здоров'я, вимог Державної Фармакопеї, стандартів медичного обслуговування, медичних матеріалів і технологій.

Стаття 4 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», визначає повноваження місцевих органів виконавчої влади у сфері захисту населення від інфекційних хвороб:

- реалізують державну політику в галузі охорони здоров'я та щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, організовують розроблення і виконання регіональних і місцевих програм з питань захисту населення від інфекційних хвороб, а також беруть участь у розробленні та виконанні державних цільових програм;

- здійснюють контроль за додержанням юридичними і фізичними особами санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних та ветеринарних правил і норм, правил торгівлі та побутового обслуговування населення;

- організовують проведення аналізу епідемічної ситуації в регіоні та контролю за її станом;

- забезпечують комунальні заклади охорони здоров'я, діяльність яких пов'язана з лікуванням і профілактикою інфекційних хвороб, кадрами, фінансовими та матеріально-технічними ресурсами;

- інформують населення через засоби масової інформації про епідемічну ситуацію в регіоні та здійснювані протиепідемічні заходи;

- вирішують питання фінансового та матеріально-технічного забезпечення лікувально-профілактичних і протиепідемічних заходів та робіт, пов'язаних з ліквідацією епідемій та спалахів інфекційних хвороб.

Крім того, відповідно до вимог п. 44 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин, обласним, Київській міській державним адміністраціям:

- вживати заходів до збільшення кількості тестувань у разі, коли середня кількість тестувань методом полімеразної ланцюгової реакції та імуноферментного аналізу на території регіону становить менш як 32 тестування на 100 тис. населення протягом останніх семи днів;

- забезпечити у закладах охорони здоров`я централізоване постачання медичних газів, встановлення додаткових кисневих магістралей для забезпечення лікування пацієнтів, хворих на COVID-19, не менше 80 відсотків ліжкового фонду, призначених для лікування таких хворих;

- забезпечити резервування для лікування пацієнтів, хворих на COVID -19, не менше 30 відсотків ліжкового фонду області, м. Києва.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 4 п. 5 цього Положення МОЗ України з метою організації своєї діяльності здійснює контроль за діяльністю підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань, забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах:

- епідеміологічного нагляду (спостереження), імунопрофілактики, промоції здорового способу життя та запобігання факторам ризику, попередження та зниження рівня вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення, безпеки харчових продуктів, регламентації факторів середовища життєдіяльності населення, гігієнічної регламентації небезпечних факторів, створення національної системи крові, управління системою якості щодо безпеки крові, біологічної безпеки та біологічного захисту, боротьби із стійкістю до протимікробних препаратів, реагування на небезпеки для здоров'я та надзвичайні стани в сфері охорони здоров'я, а також забезпечення формування державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення;

- розвитку медичних послуг, впровадження електронної системи охорони здоров'я, забезпечення державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення;

- технічного регулювання медичних виробів, медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують, косметичної продукції;

- забезпечення населення якісними, ефективними та безпечними лікарськими засобами, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також безпечних медичних виробів та косметичної продукції;

- розвитку кадрового потенціалу системи охорони здоров`я, вищої медичної, фармацевтичної освіти та науки.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28 вересня 2012 року № 752, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308, затверджено Порядок контролю якості медичної допомоги, відповідно до якого контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу.

Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров'я та або медичними радами закладів охорони здоров'я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров'я; самооцінки медичних працівників: організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров'я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров'я стандартів у сфері охорони здоров'я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги: вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги.

Зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за дотриманням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, проведення акредитації закладів охорони здоров'я, атестації лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у системі охорони здоров'я, проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.

Відповідно до Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров'я України, затвердженого наказом МОЗ України від 05 лютого 2016 року № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за № 285/28415 (далі - Положення про КЕК МОЗ), клініко-експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України - є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній (без виїзду на місце конкретного випадку) або тимчасовій основі (у разі виїзду на місце конкретного випадку), що утворюється для колегіального розгляду звернень фізичних та юридичних осіб, правоохоронних органів щодо клініко-експертних питань профілактики, діагностики, медичного лікування, реабілітації, оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретними випадками у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність у сфері охорони здоров'я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України.

Відповідно до пункту 3 Положення про КЕК МОЗ, клініко-експертна оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування КЕК МОЗ України проводиться у разі незгоди заявника з висновком за результатами клініко-експертної оцінки КЕК Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, повноваження щодо матеріально-технічного забезпечення закладів охорони здоров`я, в тому числі ліжко-місцями, та забезпечення доступності медичного обслуговування населенню належать до повноважень відповідних місцевих рад та органів виконавчої влади, що спростовує твердження позивача.

Слід зазначити, МОЗ України не є органом управління КНП Київської обласної ради «Київська міська клінічна лікарня», що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачі не скаржилися на неякісне надання медичної допомоги КНП Київської обласної ради «Київська міська клінічна лікарня». Також позивачі не зверталися до ДОЗ Київської обласної державної адміністрації для проведення клініко-експертної оцінки. І відповідно до вимог Положення, клініко-експертна оцінка МОЗ щодо надання медичної допомоги КНП Київської обласної ради «Київська міська клінічна лікарня» не проводилось.

А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені обставини вказують на те, що права позивачів не були порушенні Міністерством, оскільки позивач самостійно користується наданими правами у порядку встановленому законодавством.

Позовні вимоги щодо матеріальної шкоди, обґрунтовуються тією обставиною що внаслідок недостатньої кількості ліжкомісць, після виписки своєї матері з КНП Київської обласної ради «Київська міська клінічна лікарня», з діагнозом ураження головного мозку, позивачі змушені були звернулись до МЦ «Добробут» для лікування COVID-19.

Доказами, що надані позивачами, а саме Епікриз із медичної картки стаціонарного хворого №107646/10325 від 15 жовтня 2021 року ОСОБА_3 , вбачається, що пацієнтка була виписана для продовження лікування в умовах стаціонару за місцем проживання в КНП «Вишнівська міська лікарня» ВРМ Києво-Святошинського району Київської області. Натомість у виписці з карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 МЦ «Добробут-Поліклініка» на сторінці 2 зазначено виключно про перебування пацієнта на стаціонарному лікуванні у обласній лікарні з 07 по 15 жовтня 2020 року.

Таким чином, для отриманням медичної допомоги в умовах КНП «Вишнівська міська лікарня» ВРМ Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_3 не зверталась, що ними не заперечується в доводах апеляційної скарги.

А отже висновок суду першої інстанції про те, що позивачі скористались своїм правом гарантованим ст. 38 Основ законодавства про охорону здоров`я та самостійно обрали заклад охорони здоров`я, який надає платні послуги, і у якому лікувалась ОСОБА_3 відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 Публічного договору про надання медичних послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», зобов`язується надати медичні послуги Замовнику, а Замовник зобов`язується оплатити їх у порядку та на умовах, визначених даним Договором. Перелік та вартість медичних послуг визначається у відповідності до Прейскуранту цін Виконавця, що розміщений на Сайті Виконавця та безпосередньо у місцях провадження діяльності Виконавця.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи відсутність порушення норм чинного законодавства допущених відповідачем у справі, відсутність доказів на підтвердження того, що позивачі понесли ці витрати саме внаслідок дій відповідача, і недоведеність причинно-наслідкового зв`язку із діями відповідача та негативними наслідками, що настали для позивачів, правові підстави для відшкодування матеріальної шкоди відсутні, як то вірно встановив суд першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд виходить з наступного.

В порядку ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

В порядку ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 цієї постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведені норми законодавства та наведені обставини справи апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що під час судового розгляду позивачами не доведено співвіднесення моральних страждань позивачів і покладених у основу позову фактичних обставин із діяльністю відповідача, а також доказів причинного зв`язку між діями відповідача та наслідками у виді спричинення моральної шкоди позивачам.

Під час судового розгляду залишилась недоведеною наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода (моральна) зі встановленням її розміру; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина.

При цьому слід зазначити, що сама по собі складна життєва ситуація в якій опинились позивачі, не є достатньою підставою для покладення на державу чи її уповноважених органів обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди. Реально існуючих порушень прав чи законних інтересів позивачів діями відповідача, які б підлягали судовому захисту у обраний позивачами спосіб під час розгляду цієї справи не виявлено. Аргументація суми моральної шкоди, як вірно вказав суд першої інстанції, не підпадає оцінці з точки зору розумності і справедливості, так як не надано жодного доказу в її обґрунтування.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив всі матеріали справи, рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2022року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 15 грудня 2022 року