Справа № 487/5823/21
Провадження № 2/487/556/22
26.10.2022 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого-судді Карташевої Т.А.,
за участю секретаря Мізюк А.В,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Виконавчий комітет Миколаївської міської ради звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва. В даній квартирі значиться зареєстрованою ОСОБА_1 . Під час обстеження житлового будинку було виявлено, що у вказаній квартирі відповідач не проживає. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказану квартиру іншим особам, які потребують забезпечення житлом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач до судового засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов до суду не надала, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Крім того, згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст.37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз змісту статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов:
1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців;
2) відсутність поважних причин такого не проживання.
Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
На позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва.
Як вбачається з акту про непроживання від 12.07.2021 року, складеного та посвідченого ТОВ «Миколаївдомсервіс» у присутності та за підписами ОСОБА_2 (місце проживання: квартира АДРЕСА_2 ); ОСОБА_3 (місце проживання: квартира АДРЕСА_3 ); ОСОБА_4 (місце проживання: квартира АДРЕСА_3 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , ніколи не проживала та не проживає.
За повідомленням начальника Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від №08.09.2022 за вих. №241/110-20 по архіву відділу відсутній актовий запис про смерть на гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва, без поважних причин. В судовому засіданні не встановлені обставини, що свідчать про наявність перешкод у проживанні ОСОБА_1 за вказаною адресою.
Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.
Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Миколаївської міської ради витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 26.10.2022.

Позивач: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, адреса місцезнаходження: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП відомості відсутні.

Суддя Т.А. Карташева