Справа № 307/4709/21
Провадження № 2/307/1196/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі судді Сас Л.Р., секретар судового засідання Пальонна М.Є., розглянувши за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - Тячівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

АТ «Альфа-Банк» 22 грудня 2021 року пред`явило позов до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, а саме - житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що накладений 07 червня 2011 року відділом ДВС Тячівського РУЮ, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 26703014.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги за кредитним договором № 0 ПАТ «ДельтаБанк».

9 грудня 2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу0 прав вимоги, відповідно до якого права вимоги за Кредитним договором № 0 були відступлені АТ «Альфа-Банк».

Згідно зазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 0, що було укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та фізичною особою ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, наданий час усі права кредитора за вказаним договором належать АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 0, а також укладено іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У зв"язку із неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості ОСОБА_1 позивач змушений був розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно.

31 серпня 2020 року право власності на майно зареєстроване за АТ «Альфа-Банк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 26703014, 7 червня 2011 року відділом ДВС Тячівського РУЮ накладено арешт на нерухоме майно відповідача та заборону на його відчуження.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року.

Внаслідок винесення вказаної постанови про арешт порушено право позивача як власника відповідного майна.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 16 лютого 2022 року.

Відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 21 червня 2022 року та відкладено на 8 липня 2022 року.

Представник позивача АТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, що вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву не подала, у зв`язку з чим суд на підставі п. 1) ч. 3 ст. 223 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи - Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із розписки про отримання судової повістки, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого.

Із п. 1.1. та п. 1.2. договору іпотеки від 25 вересня 2007 року видно, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно умов якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; іпотекою забезпечується у повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором № 0 від 25 вересня 2007 року та за кредитним договором № 0/2 від 25 вересня 2007 року, разом становлять кредитний договір.

Згідно п. 2.1.1 вказаного Договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (а. с. 6-7).

Із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року та Додатку 1 (Перелік прав вимоги за кредитами), укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», в якості продавця, та Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК», в якості покупця, видно, що між вказаними сторонами укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до покупця - ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором № 0 від 25 вересня 2007 року, укладеного з ОСОБА_1 (а. с. 11-12,13-14).

Із договору № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 9 грудня 2019 року та додатку до договору видно, що між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» з однієї сторони та АТ «АЛЬФА-БАНК» з другої сторони, укладено договір про продаж прав вимоги. Згідно п. 1. цього Договору за цим Договором в порядку та на умовах, визначених Договором, Банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а Новий Кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатках № № 1-5 до цього Договору, надалі Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, договорами про надання гарантії, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатках № № 1-5, зокрема право вимоги перейшло до АТ «АЛЬФА-БАНК» і щодо кредитного договору, укладеного із ОСОБА_1 (а. с. 15-28).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що житловий будинок, з надвірними спорудами, загальною площею 197,7 кв. м, житловою площею 127,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 31 серпня 2020 року, на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер б/н, видавник Акціонерне товариство «Альфа-Банк»; договір іпотеки, серія та номер: 4029, виданий 25 вересня 2007 року, видавник: приватний нотаріус Гунда А.М., на праві приватної власності зареєстровано за АТ «АЛЬФА-БАНК», (а. с. 9-10).

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі постанови, винесеної старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Тячівського управління юстиції Мокрянин Н.В. від 7 червня 2011 року, під час примусового виконання виконавчого листа № 2-1095, виданого 12 липня 2011 року Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 4228,60 грн. на користь ПАТ «Промінвестбанк», накладено арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження на все майно рухоме та нерухоме, яке належить боржнику ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 (ВП № 26703014) (а. с. 94).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна видно, що у розділі відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про те, що на нерухоме майно накладено обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11577655; зареєстровано 6 вересня 2011 року реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 26703014, 07.06.2011, відділ ДВС Тячівського РУЮ; об`єкт обтяження: АДРЕСА_1 ; власник ОСОБА_1 , обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції (а. с. 9-10).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Із відповіді Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 8 квітня 2022 року № 20.8-38/32 видно, що виконавче провадження № 26703014 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1095 від 12.07.2011, виданого Тячівським районним судом, завершено державним виконавцем Мокрянин Н.В. на підставі п. 2) ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв"язку з тим, що майна, на яке можна звернути стягнення на час перевірки за боржником не виявлено, так як заставний автомобіль не виявлений.

Тобто, на час розгляду справи виконавче провадження № 26703014 щодо ОСОБА_1 відділом ДВС завершене, тому, накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 , є безпідставним та таким, що порушує охоронювані законом майнові права позивача на користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Ураховуючи наведене, а також те, що обтяження у вигляді заборони формально залишає право власності за позивачем, однак суттєво обмежує його право у розпорядженні таким, а відтак порушене право позивача на володіння та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, то із ОСОБА_1 у користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити повністю.

Скасувати арешт майна і оголошення заборони на його відчуження, який накладений 07 червня 2011 року, згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Тячівського РУЮ Мокрянин Н.В. (ВП 26703014) та звільнити з-під арешту нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить АТ «Альфа-Банк».

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2 270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: акціонерне товариство «Альфа-Банк», місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, , МФО 300346.

Відповідачка: ОСОБА_1 , проживає по АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Третя особа: Тячівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), місцезнаходження: вул. Лазівська, 2, м. Тячів Закарпатська область, 90500, .

Суддя Л.Р.Сас