Справа № 461/1661/22 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2751/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Назар Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 01 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Хом`як Є.Л. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Галицького районного суду м.Львова з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій просив зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2019 року у справі № 461/7174/19 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002477, на належний ОСОБА_2 автомобіль марки «BMW-3181», д.р.н. НОМЕР_1 (в подальшому - «спірний автомобіль»).

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за вищезгаданою позовною заявою: з підстав, що передбачені пунктом 1 частини 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про те, що вищезгаданий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства (а.с. 17-18).

Згадану ухвалу оскаржив представник позивачки.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на порушення судом норм процесуального права.

Стверджує, що кримінальне провадження, в ході якої було накладено арешт на автомобіль позивачки, слідчим закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а тому вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 23-31).

Представник апелянта подав до суду заяву про апеляційний розгляд справи без участі апелянта та її представника (а.с. 62).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

25 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова в межах кримінального провадження № 0002477 від 16.09.2019 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, на спірний автомобіль було накладено арешт (а.с. 9-10).

23 червня 2020 року постановою слідчого Слідчого управління ГУ НП у Львівській області вищезгадане кримінальне провадження № 0002477 від 16.09.2019 рокузакрито - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 13-14).

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Кримінальну справу, в межах якої на майно позивачки (автомобіль) накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Чинний КПК України не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії.

ОСОБА_2 пред`являє позов не у зв`язку з завданням їй матеріальної шкоди, а з підстави необґрунтованого обмеження її права власності рішенням слідчого.

Кримінальна справа з обвинувальним висновком на розгляд суду кримінальної юрисдикції не надходила. Відтак суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову, до того ж заявленого не до обвинуваченого чи осіб, які несуть відповідальність за його дії, а до ГУ НП України у Львівській області.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Вищенаведену правову позицію сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), посилання на яку міститься, як у позовній заяві, так і в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду міста Львова, якою (в порядку, передбаченому КПК України) було повернуто заявниці ОСОБА_2 матеріали клопотання про скасування арешту на автомобіль - з посиланням на те, що такі вимоги мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства (а.с. 11).

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі на тій підставі, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, істотно порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Наведене є підставою для скасування за результатами апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення витання відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.6, 379 п.п. 3, 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 01 квітня 2022 року скасувати і направити справу до згаданого суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 грудня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.