Провадження № 2/947/2967/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача адвоката Субботиної Л.В.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грицак К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис міського нотаріального округу Журавель Миколою Володимировичем, про звернення стягнення на частку у статутному капіталі (корпоративні права ) товариства з обмеженою відповідальністю « Рені-Лайн» у розмірі 33,33% статутного капіталу цього товариства, яка належить ОСОБА_2 для задоволення вимог про звернення стягнення на дану частку як забезпечення виконання зобов`язання за договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. від 13 липня 2021 року за реєстровим №941 на користь ОСОБА_3 , а також стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам закону а саме заборони у період дії воєнного стану примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, під час вчинення виконавчого напису у нотаріуса були відсутні докази на підтвердження безспірності заборгованості а також нотаріусу не було надані докази направлення кредитором боржнику письмової вимоги щодо усунення порушень за договором позики, а крім того виконавчий напис вчинений іншим нотаріусом ніж той, що засвідчував договори позики та застави.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на відсутності у нотаріуса під час вчинення виконавчого напису доказів безспірності заборгованості, в тому числі не було враховане часткове погашення заборгованості та ухилення кредитора від отримання грошей від боржника.

Представник відповідача ОСОБА_1 , та сам ОСОБА_1 у судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позову, зазначивши про відсутність будь яких спроб боржника ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань за договором позики від 13.07.2021 року, наявність у нотаріуса підстав для вчинення виконавчого напису на підставі наданих документів та необґрунтованість позовних вимог в частині заборони на вчинення виконавчого напису під час воєнного стану та обов`язковість вчинення виконавчого напису лише тим нотаріусом який засвідчував договори позики та застави. Крім того представник та відповідач звертали увагу суду на усталену практику Верховного Суду при розгляді аналогічних справ згідно якої суд, про розгляді питання щодо відсутності у нотаріуса доказів безспірності заборгованості, повинен перевірити наявність самої заборгованості та її розмір.

Приватний нотаріус Журавель М.В. у письмовому запереченні та поясненні у судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим та не доведеним та наполягаючи на тому, що надані йому позикодавцем договір застави та заява ОСОБА_1 про вчинення виконавчого напису, є достатніми документами для вчинення відповідного виконавчого напису, у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів №662 від 29.06.1999 року та Закону України «Про нотаріат», а крім того при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріус діяв у межах своєї територіальної підвідомчості.

Як встановлено судом між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_4 як позичальником 13.07.2021 року було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., та зареєстрований у реєстрі під №940 ( а/с 8) згідно умов якого ОСОБА_4 отримав,до підписання договору, 36 841 500, 00 гривень ( що на день укладення договору складало 1 350 000, 00 доларів США ), без сплати процентів за користування, зі строком повернення повної суми грошей до 30 квітня 2022 року (п. 1 Договору).

Згідно п.8 Договору сторони домовились що при несвоєчасному поверненні позичальником грошових коштів, позикодавець має право звернути стягнення за рішенням суду та/або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Також, у відповідності до положень п. 10 Договору сторони узгодили що документом, який свідчить про виконання зобов`язання, є нотаріально посвідчена заява позикодавця.

Згідно змісту п.12 Договору сторони домовились, що в разі невиконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору позикодавець передає позичальнику заяву про невиконання зобов`язань зі зворотнім повідомленням позикодавцю, при цьому сторонами узгоджено у п.14 Договору що у разі відмови позичальника від одержання такої заяви, підтвердженої відміткою особи, що її доставляє, вони вважаються повідомленими про її зміст.

В якості забезпечення вищевказаного договору позики ОСОБА_1 як заставодержатель та ОСОБА_2 як заставодавець уклали 13.07.2021 року договір застави, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. , з реєстрацій у реєстрі під №941 ( а/с 10), згідно умов якого заставодавець передав заставодержателю частку у статутному капіталі (корпоративні права ) ТОВ «РЕНІ_ЛАЙН», , у розмірі 33% статутного капіталу цього товариства, яка дорівнює суму 833250 ,00 гривень ( п.1.1 Договору).

Згідно п.5.4 Договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно виконавчого напису від 09.08.2022 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. на підставі ст. 87 Закону України « Про нотаріат» та п.1 Переліку документів , за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172, вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на частку у статутному капіталі (корпоративні права ) Товариства з обмеженою відповідальності «РЕНІ-ЛАЙН», , у розмірі 33,33% статутного капіталу цього товариства, яка належить ОСОБА_2 , яка передана в заставу як забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_4 , що підтверджується договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. від 13 липня 2021 року за реєстровим №941, строк платежу за основним зобов`язанням настав 30 квітня 2022 року ( а/с 105).

Згідно переданого приватним нотаріусом Журавель М.В. на виконання ухвали суду від 16.09.2022 року, переліку документів на підставі яких було вчинено вказаний виконавчий напис ( а/с 104), виконавчий напис було вчинено при наявності у нотаріуса - Договору застави від 13.07.2021 року, інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, заяви від ОСОБА_1 від 09.08.2022 року щодо неповернення ОСОБА_4 суми позики згідно договору позики від 13.07.2021 року у розмірі 36 841 500, 00 гривень ( що на день укладення договору складало 1 350 000, 00 доларів США ), у зв`язку із чим заявник просить вчинити виконавчий напис для звернення стягнення на заставлене майно, згідно договору застави, та копії паспорту і ідентифікаційного коду ОСОБА_1 .

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із зобов`язаннями за договором позики врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною, що підтверджується аналогічним правовими висновками зазначеними у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі №754/5369/17.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, на підставі п. 1 Переліку, здійснюється на підставі нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Таким чином для вчинення виконавчого напису нотаріусу повинен бути наданий у першу чергу документ, яки підтверджує сам факт основного зобов`язання, та наявність формальної наявності невиконання цього зобов`язання.

Із зазначеного вище поняття правовідносин пов`язаних із позикою грошових коштів, документом який підтверджує наявність основного зобов`язання є або сам договір позики або, у визначених законом випадках, розписка щодо отримання грошових коштів.

В свою чергу застава у відповідності до вимог Цивільного кодексу це лише вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно вимог ч.1 ст. 546 ЦК України, за змістом якої виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ( ч.1 ст. 572 ЦК України).

Таким чином саме договір позики ( в якому сторонами були визначені як правовідносини пов`язані із отриманням так і з поверненням коштів ) є , у даному випадку, єдиними документом на підставі якого нотаріусу можливо встановити наявність і умови виконання основного зобов`язання.

У Переліку документів немає чіткого визначення яки саме договори повинні бути предметом дослідження нотаріуса при наявності договору застави , однак судом, враховується, що у відповідності до вимог ст. 8 ЦК України, при відсутності чіткого врегулювання відносин, можливо застосування аналогія закону врегулювання відносин правовими нормами, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

У даному випадку п. 1.1 Переліку документів визначено, що іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. При цьому законодавець визначив, що нотаріусу обов`язково надаються як оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору ( як підтвердження узгодженого сторонами способу забезпечення зобов`язань ) так і оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання.

Крім того у пунктах 12,14 Договору позики сторонами було узгоджений порядок звернення стягнення , у випадку невиконання позичальником грошового зобов`язання - п.12 позикодавець передає позичальнику заяву про невиконання зобов`язань зі зворотнім повідомленням позикодавцю, при цьому у разі відмови позичальника від одержання такої заяви, підтвердженої відміткою особи, що її доставляє, вони вважаються повідомленими про її зміст.

У даному випадку при наявності у нотаріуса під час визначення можливості здійснення виконавчого напису самого договору позики, в якому сторони визначили порядок звернення стягнення при невиконанні зобов`язання, нотаріусом також, по аналогії з вимогами щодо обов`язковості документів для здійснення виконавчого напису на підставі іпотечного договору ( так як іпотека є видом застави ) витребування у позикодавця засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності).

Зазначені обставини дозволяють суду прийти до висновку, що на момент вчинення виконавчого напису у нотаріусу були відсутні будь яки докази , які б підтверджували як взагалі наявність основного зобов`язання так і безспірність заборгованості, що є підставою для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваний виконавчий напис таким що не підлягає виконанню.

Одночасно із цим, суд критично відноситься до вимог стосовно відсутності законних підстав для визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню у зв`язку із наявністю в Україні воєнного стану та недотримання нотаріусом територіальних повноважень, так як згідно постанови Кабінету міністрів України від 19.04.2022 року №480 « Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів було виключно виконавчі написи що випливають з кредитних відносин, а крім того відсутня будь яка заборона здійснення нотаріальних дій нотаріусами у межах свого нотаріального округу ( зокрема вчинення виконавчих написів на договорах яки були посвідчені іншими нотаріусами цього ж нотаріального округу).

Враховуючи вищенаведені обставини вчинення виконавчого напису : без наявності у нотаріусу самого договору який доводить наявність основного зобов`язання , відсутність узгодженого сторонами договору заяви про вимогу щодо усунення порушення зобов`язання, а також відсутність взагалі у виконавчому напису посилання на розмір наявної заборгованості, яку нотаріус вважає безспірною , суд не проводить дослідження самого розміру заборгованості та факт її часткового погашення ( зі слів представника позивача ) так як дані обставини у конкретної справі не будуть впливати на встановлені обставини порушення вимог щодо вчинення виконавчого напису.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

У даному випадку у позовної заяві стороною зазначено щодо погашення судових витрат, при подачі позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. ( а/с 1 ), також 496,20 грн., сплачено при подачі заяви пр. забезпечення позову ( а/с 26) , позов задоволено, а тому вказані судові витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Одночасно із цим суд враховуючи правові висновки визначені у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі №200/3452/17, зазначає наступне

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61- 0311св19) і від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19).

Враховуючи вищевикладене визначення у даної справи позивачем нотаріуса як відповідача не відповідає вимогами закону та правовим висновкам Верховного Суду, і при розгляді питання розподілу судових витрат понесених відповідачем , суд приходить до висновку, що судові витрати у вигляді судового збору понесені позивачем, на користь якого винесене рішення, підлягають стягнення виключно із належного відповідача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання6 АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимирович ( місцезнаходження: АДРЕСА_3 )а про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №429 вчинений 09.08.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколою Володимировичем, про звернення стягнення на частку у статутному капіталі (корпоративні права ) товариства з обмеженою відповідальністю « Рені-Лайн» у розмірі 33,33% статутного капіталу цього товариства, яка належить ОСОБА_2 для задоволення вимог про звернення стягнення на дану частку як забезпечення виконання зобов`язання за договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В. від 13 липня 2021 року за реєстровим №941 на користь ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1488,60 грн.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19.12.2022.

Суддя Луняченко В. О.