Справа № 539/2951/22
Провадження № 2/539/1073/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі : головуючого судді - Бєссонової Т.Д.,

за участю секретаря судового засідання Джадан І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що він разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватизували 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач, яка є його рідною сестрою, проживала у цій квартирі, але виїхала з неї добровільно у 1994 році, стала проживати окремо від батьків. Вже проживаючи окремо, відповідач з дозволу батьків була у квартирі зареєстрована з 24.05.1996 по 18.02.2003. Після приватизації квартири він та батьки дозволили, з 11.06.2003, ОСОБА_3 знову зареєструватись у їх квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 і його матір ОСОБА_5 . Отже, на даний час він є єдиним живим офіційним власником квартири, але у ній не проживає, а єдиною зареєстрованою у цій квартирі особою є ОСОБА_3 , яка у ній фактично не проживає з 1994 року, а тому вона втратила право користування даним житлом. На сьогодні у даному будинку відповідач не мешкає, житло залишила добровільно, проте він змушений оплачувати комунальні послуги і за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом.

Після смерті його батьків виявились значні їхні борги по оплаті комунальних послуг за квартиру. Для погашення існуючих боргів та з метою підтримання квартири у належному технічному та жилому стані, він знайшов орендарів, поселив їх у квартиру, уклав із ними відповідний договір від 23.07.2022.

У вересні 2022 року відповідач дізналась про те, що він здав свою квартиру в оренду і подзвонила про це у поліцію, повідомивши, що у квартирі незаконно проживають сепаратисти. При цьому відповідачка повідомила, що вона має право на таке звернення бо вона у цій квартирі офіційно зареєстрована і має право на проживання у ній. Це повідомлення викликало виїзд наряджу поліції до орендарів, мене також стали турбувати працівники поліції. Отже, відповідачка вчинила дії, які свідчать про те, що вона заважає йому вільно і на власний розсуд виконувати свої права власника житла, не визнає їх.

Той факт, що відповідач і досі зареєстрована у його житлі, дозволяє їй у будь-який момент претендувати на вселення у його квартиру.

На підставі викладеного, позивач прохав суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом за адресою АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, прохав його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2003 року органу приватизації виконавчого комітету м. Лубни посвідчено, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2003, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.10.2022 року. (а.с. 13, 14, 19)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.04.2020 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Лубни Полтавської області. (а.с. 17)

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Лубни Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.05.2022 року (а.с. 18)

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується будинковою книгою будинку АДРЕСА_3 . (а.с. 25-29)

Згідно актів від 28.03.2013 року, 03.10.2014 року, 11.12.2019 року, 20.10.2022 року за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але за даною адресою фактично не проживає більше 10 років з 1994 року. (а.с. 21-24)

На підставі договору оренди житлового будинку від 23.07.2022 року ОСОБА_2 передав орендареві ОСОБА_6 за плату на певний строк у користування житловий будинок загальною площею 73,6 кв.м., що стоїть окремо, з підсобними спорудами (гаражем), що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.30-32)

Позивачем ОСОБА_2 в позові зазначено, а його представником в судовому засіданні підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 заперечує щодо передачі спірного житлового приміщення в оренду, вона з цього приводу зверталась до органів поліції, що свідчить про створення їй перешкод в користуванні даним житловим приміщенням та наявності спору щодо нього.

Крім того, позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження того, що він є власником всієї спірної квартири АДРЕСА_1 , а не її частки.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України)

Ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Вимогами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України)

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В ході розгляду справи судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Медведєв ОСОБА_7 та ОСОБА_5 доводились батьками позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3

Медведєв ОСОБА_7 та ОСОБА_5 померли, після їх смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі на вищевказану квартиру.

Відомостей на підтвердження наявності спадкоємців за заповітом, суду не надано.

Згідно п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відомостей про відмову відповідача ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті її батьків матеріали справи не містять.

Таким чином, сукупність встановлених судом обставин свідчить про відсутність підстав щодо визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

З огляду на вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_3 .

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Т.Д. Бєссонова