КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5744/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Біленького Вадима Володимировича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року (суддя Ковбасюк О.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

у вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 2 квітня 2021 року, просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №17357 від 14.08.2020р., вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів в сумі 23 568,02грн; зобов`язати ТОВ «Вердикт Капітал» повернути йому грошові кошти, стягнені за виконавчим написом №17357 від 14.08.2020р., вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця, які стягнені на підставі постанови приватного виконавця Малкової М.В. про звернення стягнення на заробітну плату від 4.09.2020р. у виконавчому провадженні №62905165, шляхом їх стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал»; та стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений виконавчий напис №17357 у зв`язку із боргом за кредитним договором №0380/232923-ZP від 4 червня 2014 року, і запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 23568,02грн. 28 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №62905165.

Позивач вважав, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як його було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки виконавчий напис вчинено на договорі,

який не був нотаріально посвідчений, заборгованість за договором не є безспірною, а з дня виникнення права вимоги минуло більше одного року. Крім того, він не визнає суму заборгованості за кредитним договором та не отримував вимоги чи повідомлення стосовно заборгованості. Також нотаріусу не було надано достатніх та належних доказів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позов задоволено частково, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 14 серпня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №17357, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 23 568грн 02коп. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 294,80грн та витрати на правову допомогу у сумі 4 000грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Біленький В.В. просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача посилається на довідку ТОВ «С-Логістика» від 11.01.2022р. за вих. №11012022, згідно якої по виконавчому провадженні №62905165 від 4.09.2020р. з доходів боржника ОСОБА_1 були здійснені утримання та перераховані кошти на користь стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на суму 12 237,09грн, а також приватному виконавцю Малковій М.В. на суму 2 527,33грн. Тобто загальна сума стягнутих грошових коштів з доходів ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62905165 становить 14764,32грн.

Представник позивача зазначає, що таку довідку позивач просив неодноразово видати йому з місця роботи ще до завершення розгляду даної судової справи в суді першої інстанції. Від приватного виконавця Малкової М.В. інформацію про стягнені грошові кошти з доходів боржника, теж не вдалось отримати.

Представник позивача посилається на те, що ним додатково був зроблений адвокатський запит від 29.09.2021р. за вих. №29/09-01, який відправлено ТОВ «С-Логістика» рекомендованим поштовим відправленням №690, з метою отримання вказаної вище інформації. Своєчасної відповіді так і не було надано. Довідку було видано лише в січні 2022 року. Такі обставин вплинули на неможливість своєчасно довести суду обсяг стягнутих коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

ТОВ «Вердикт Капітал», будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на електронні адреси юридичної особи (с.с.214-215), в тому числі на електронну адресу, зазначену відповідачем у відзивах на позовну заяву та у клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу (с.с. 70, 84, 149), у судове засідання своїх представників не направило, клопотання про відкладення розгляду справи не подало.

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на його електронну адресу (с.с.214-215), у судове засідання не з`явився, своїх представників не направив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. направила на адресу Київського апеляційного суду клопотання про розгляд справи у її відсутність (с.с.216-219).

Враховуючи положення ст. 372 ЦПК України, колегія суддів провела судовий

розгляд у відсутність вказаних учасників справи та їх представників.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Біленького В.В. (у режимі відеоконференції), який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №0380/232923-ZP від 4 червня 2014 року за період з 29 січня 2019 року по 11 березня 2020 року у сумі 23 568грн 02коп., що складається з: суми заборгованості у розмірі 22 918грн 02коп., в тому числі: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5 534грн 56коп., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 10 122грн 64коп., строкової заборгованості за комісією у розмірі 450грн 58коп., строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 6 810грн 24коп., а також витрати, понесені стягувачем за вчинення виконавчого напису, у розмірі 650грн (с.с. 13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. від 28 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження №62905165 по виконанню зазначеного виконавчого напису нотаріуса (с.с. 8).

4 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. прийнята постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №62905165 (с.с.41-42).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису були допущені порушення Закону України «Про нотаріат».

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, тому не є предметом апеляційного перегляду відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів у сумі 23 568,02грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що з нього стягнуті кошти за виконавчим написом №17357 від 14.08.2020р., вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця, за постановою приватного виконавця Малкової М.В. від 04.09.2020р. у ВП №62905165.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права

власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц.

Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у

справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.

Оскільки виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 14 серпня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 23 568грн 02коп., визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, то позивач має правові підстави ставити питання про повернення коштів, які отримало ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі цього виконавчого напису.

Разом з цим, довести розмір грошових коштів, які безпідставно отримав відповідач, є обов`язком позивача.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 23 568грн 02коп., не надав суду першої інстанції докази стягнення з нього зазначеної суми та перерахування їх відповідачу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Подаючи уточнену позовну заяву, ні позивач, ні його представник свого процесуального обов`язку не виконали і докази у підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача отриманих грошових коштів не подали.

До апеляційної скарги представником позивача додано довідку ТОВ «С-Логістика» від 11 січня 2022 року за вих. №11012022, згідно якої по виконавчому провадженні №62905165 від 4 вересня 2020 року з доходів боржника ОСОБА_1 були здійснені утримання та перераховані кошти на користь стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» 12237,09грн, а також приватному виконавцю Малковій М.В. 2 527,33грн.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках,

якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін.

Виходячи з вищевикладеного, у разі ненадання доказів у підтвердження позовних вимог суду першої інстанції, позивач та його представник зобов`язані були навести обґрунтування неможливості подання таких доказів суду.

Разом з цим, у апеляційній скарзі не наведено належного обґрунтування неможливості подання доказів до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що позивач неодноразово просив роботодавця видати йому довідку у підтвердження стягнених з його заробітної плати грошових коштів, однак така довідка була надана тільки 11 січня 2022 року на адвокатський запит адвоката Білецького В.В., колегія суддів не вважає винятковими обставинами у розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки доказів у підтвердження цих обставин до апеляційної скарги не додано.

За положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Крім того, частинами першою, другою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що з адвокатським запитом до ТОВ «С-Логістика» представник позивача - адвокат Біленький В.В. звернувся тільки 29 вересня 2021 року, тобто вже після прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі.

Також не містять матеріали справи клопотання до суду ні позивача, ні його представника про витребування доказів, як від роботодавця позивача, так і від приватного виконавця Малкової М.В., хоча розгляд справи у суді першої інстанції тривав з вересня 2020 року до 29 вересня 2021 року.

За таких обставин, колегія суддів не приймає доданий до апеляційної скарги новий доказ - довідку ТОВ «С-Логістика» від 11 січня 2022 року про здійсненні утримання з боржника ОСОБА_1 та перерахування коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» та приватного виконавця Малкової М.В.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів є недоведеними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позовна заява не містить правового обґрунтування стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів, які були стягненні з ОСОБА_1 та перераховані приватному виконавцю Малковій М.В.

Не наведено такого обґрунтування і у апеляційній скарзі.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» не має зобов`язання повернути ОСОБА_1 грошові кошти, які були перераховані на користь приватного виконавця Малкової М.В.

При цьому, позивачем не було заявлено позовних вимог до приватного виконавця Малкової М.В. і вона не була залучена до участі у справі у якості відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відсутні правові підстави для відшкодування позивачу понесених судових витрат та витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Біленького Вадима Володимировича залишити без задоволення, рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк