КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4709/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

представника позивача Петренко М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Іванісова Володимира Сергійовича що діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду м. Києва Ларіонової Н.М.

у цивільній справі № 2607/14620/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № від 05 липня 2006 року у розмірі 229 669,38 грн., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 173 923,06 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 55 740,32 грн.

В обґрунтування позову посилаючись на те, що 05 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 22 940,00 швейцарських франків з розрахунку в розмірі 8,99 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 05 липня 2006 року по 05 липня 2013 року. Зазначаючи, що 05 липня 2006 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором № від 05 липня 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № , відповідно до якого ОСОБА_3 поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань, які виникають з кредитного договору № від 05 липня 2006 року. 08 грудня 2011 року між AT «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, AT «УкрСиббанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює AT «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, внаслідок передачі від AT «УкрСиббанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість AT «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами AT «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Банк свої вимоги виконав, надав позичальнику кредитні кошти, в той час як відповідачі належним чином не виконали свої зобов`язання. Тому, звертаючись з позовом , позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року було замінено позивача у справі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт».

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № від 05 липня 2006 року, яка виникла станом на 22 липня 2014 року у розмірі 229669, 38 грн., що складається з : заборгованості за кредитом - в сумі 173923, 06 грн. та заборгованості за відсотками - в сумі 55740,32 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Подільського районного суду від 08 грудня 2021 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може слугувати належним доказом наявності боргу за кредитним договором, оскільки не є первинним бухгалтерським документом та не містить інформації про те, коли та у якому розмірі погашалась заборгованість позичальником, за який час та як саме утворилася заборгованість у заявленому розмірі, з яких періодичних прострочених платежів вона складається як за тілом кредиту так і за відсотками.

Крім того, вважав безпідставним право вимоги у ПАТ «Дельта Банк» до відповідачів, оскільки на час укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору про відступлення права вимоги існували обмеження щодо укладення такого договору за кредитами від 08 грудня 2011 року, які встановлені п.1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, що затверджене розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників - фізичних осіб.

Також, зі змісту договору купівлі-продажу не вбачається жодних відомостей про відступлення права вимоги до відповідача 1. Між іншим, вказаний договір фактично є неукладеним у зв`язку із недотриманням нотаріальної форми правочину при оформленні однієї із складових частин цього договору, зокрема акту прийому-передачі, що нотаріально не посвідчений. Зазначає, що в договорі поруки не встановлено строку її припинення, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, тому на думку скаржника порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку на виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

16 серпня 2022 року до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому представник ТОВ «Глобал Спліт» заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Представник ТОВ «Глобал Спліт» в судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідачі неодноразово про розгляд справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку за адресами визначеними в поданій відповідачем ОСОБА_4 апеляційній скарзі, як шляхом направлення поштовим відправленням судових повісток так і шляхом розміщення повідомлення про розгляд справи на веб-сайті судової влади.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Іванісов В.С. про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції на вказану ним адресу електронної пошти.

При цьому не з`явившись до суду зазначені вище учасники справи будь-яких доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки суду не надали.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Слід також зазначити, що провадження у справі було відкрито 26 грудня 2012 року, протягом 2013 -2017 представником відповідача неодноразово подавалися апеляційні скарги на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2012 року про відкриття провадження. Тобто протягом всього часу перебування справи на розгляді в суді першої інстанції, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів та представника відповідача, що також відображено при ухваленні судом заочного рішення. Подання апеляційної скарги свідчить, що скаржник незважаючи на довготривале неотримання судової кореспонденції є обізнаним із рухом справи та прийнятими по ній процесуальними рішеннями.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови взятого на себе зобов`язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користуванням в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, поручитель також не виконала свого обов`язку відповідати перед кредитором за належне виконання боржником умов договору, у зв`язку з чим позивач, до якого перейшло право грошової вимоги, вправі задовольнити свої вимоги шляхом солідарного стягнення заборгованості.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так судом при розгляді справи встановлено, що 5 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 22 940,00 швейцаських франків з розрахунку в розмірі 8,99 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 05 липня 2006 року по 05 липня 2013 року.

Цим договором встановлений графік повернення кредиту і процентів щомісячними платежами, який є додатком № 1 та невід`ємною частиною кредитного договору № 0.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 липня 2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № , за яким поручитель зобов`язалася відповідати солідарно перед кредитором у повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що витікають із кредитного договору.

08 грудня 2011 року між AT «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги за договорами кредиту, в тому числі і спірному договору.

17 вересня 2012 року АТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досудові вимоги про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0 борг ОСОБА_2 перед ПАТ «Дельта Банк» станом на 23 липня 2014 року становив 229669,38 грн., з яких: 173923,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 55746,32 грн. - заборгованість за відсотками.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №953/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого до останнього перейшли права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договором поруки.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до пункту 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'яковими до виконання на 2-й день з моменту невиконання своїх зобов'язань позичальником по кредитному договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору поруки він набрав чинності з моменту його підписання сторонами та припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні ст.251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис ч. 4 ст.559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання основного зобов'язання визначений кредитним договором, а саме, строк повного погашення 05 липня 2013 року. Разом з тим, внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а саме недодержання графіку погашення як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитними коштами, 17 вересня 2012 року позивач направив позичальникові та поручителю вимоги, в яких повідомив про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги, тобто кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту.

За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14).

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги направлення позичальникові та поручителю вимог щодо дострокового погашення кредиту 17 вересня 2012 року та звернення до суду у грудні 2012 року, банк вчиняв дії щодо виконання відповідачами зобов'язання за кредитним договором в межах встановленого строку, тобто підстави для припинення поруки відсутні.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може слугувати належним доказом наявності боргу за кредитним договором, оскільки колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів для правильного вирішення справи. Долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, оскільки його виконано спеціалістом банку, підписано уповноваженою особою та скріплено печаткою банку. У розрахунку повно відображено інформацію щодо заборгованість позичальника за кредитним договором. Крім того, не погоджуючись з наданим позивачем розрахунком, відповідач та його не був позбавлений права надати до суду першої інстанції розрахунок заборгованості, який би він вважав вірним. Також протягом всього часу перебування справи на розгляді в суді першої інстанції, відповідач (2012 -2020 роки) не була позбавлена можливості звернення до позивача з вимогою про звірку, як сторона угоди.

Також скаржником безпідставно не взято до уваги, що хоча розрахунок заборгованості позивачем складено станом на 22 липня 2014 року, однак розмір заборгованості по тілу кредиту визначено станом на липень 2013 року (дату закінчення кредитного договору), щодо відсотків, то їх нарахування відображено в розрахунку станом на листопад 2012 року, тобто час звернення з позовом до суду ( а.с.225-227 том 2).

Щодо відсутності у договорі купівлі-продажу між AT «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитами до відповідача 1, слід зазначити наступне. Як вбачається із вказаного договору продавець (ПАТ «УкрСиббанк») погоджується продати, а покупець (ПАТ «Дельта Банк») придбати права вимоги за кредитами.

Відповідно до п.1.1 даного договору «Право вимоги за кредитами» означає всі права вимоги Продавця в якості кредитодавця по відношенню до Позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними Кредитними договорами, а також права вимоги Продавця по відношенню до Осіб, що надають забезпечення, за відповідними Договорами забезпечення. При цьому, «Договори забезпечення» означають договори застави, договори іпотеки та договори поруки, зі всіма доповненнями. Додатками договорами та додатками до них. Зазначене, в свою чергу, підтверджує наявність права вимоги за всіма договорами поруки укладеними з продавцем. Також, слід зазначити, що договір купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року нотаріально посвідчений, що відповідає вимогам дійсності правочину. При цьому, посилання скаржника на те, що акт прийому-передачі прав вимоги та додаток до нього підлягають нотаріальному посвідченню не заслуговують на увагу, оскільки не передбачено чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги в частині правомірності укладення договору переуступки права вимоги (факторингу) судом не досліджуються. Так як правомірність укладення даного договору не оскаржувало ся сторонами спору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема. Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 368,372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Іванісова Володимира Сергійовича що діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Суддя-доповідач: Судді: