У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2022 року

м. Київ

справа № 757/38400/21-ц

провадження № 61-4441ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку,

В с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України, в якому просила зобов`язати Апарат Верховної Ради нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 95 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи на посаді помічника - консультанта народного депутата України Безбаха Я. Я. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що оскільки предметом вказаного позову є стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку на користь позивача за час роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата України, без поширення Закону України «Про державну службу», тому з врахуванням частини першої статті 19 ЦПК України спір має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року - без змін.

18 квітня 2022 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального і процесуального права. Вважає, що 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ відповідно до якого посада помічника - консультанта народного депутата України не є державною службою та не пов`язана з проходженням публічної служби, а тому вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій про публічно-правовий характер спору є передчасними та справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства. Крім того, зазначає, що суди застосували в оскаржуваних рішеннях норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки посада помічника - консультанта народного депутата України не втратила характеристик публічної служби.

Відповідно до статті 7 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI та пунктом 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 (в редакції розпорядження Голови Верховної Ради України від 20 листопада 2014 року № 734) визначено правовий статус Апарату Верховної Ради України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Апарат Верховної Ради України (далі - Положення) Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Управління справами відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про структуру апарату Верховної Ради України» від 20 квітня 2000 року № 1678-ИІ є структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата України працює за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата України перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата України прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - до секретаріатів міських рад.

Помічники-консультанти народного депутата України, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата України у своїй роботі керується Конституцією України, законодавством України, а також цим Положенням.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це: 1) діяльність на державних політичних посадах; 2) діяльність у державних колегіальних органах; 3) професійна діяльність суддів, прокурорів; 4) військова служба, альтернативна (невійськова) служба; 5) інша державна служба; 6) патронатна служба в державних органах; 7) служба в органах влади Автономної Республіки Крим; 8) служба в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР із змінами від 11 жовтня 2017 року, та частини першої статі 34 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються Законом України «Про статус народного депутата України», іншими законами та прийнятим відповідно до них цим Положенням.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII), відповідно до преамбули якого визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Закон № 889-VIII регулює відносини, що виникають у зв`язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 889-VIII, державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

Відповідно із вимогами частини першої статті 92 Закону № 889-VIII до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Згідно із вимогами частин другої-четвертої статті 92 Закону № 889-VIII працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Відповідно до частини четвертої статті 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР із змінами від 11 жовтня 2017 року вказано, що помічники-консультанти народного депутата України перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата України прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - до секретаріатів міських рад.

За окресленими властивостями, які характеризують правовий статус помічника народного депутата України, його повноваження, призначення, функції та завдання, можна визнати, що особа, яка обіймає посаду помічника судді, повинна підпадати під визначення особи, яка здійснює публічну службу. У разі виникнення спору за її участі з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, на такі спори має поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що поняття «публічна служба» охоплює поняття державної служби (див. постанови від 20 червня 2018 року у справі № 426/160/14-ц (пункт 20), від 4 липня 2018 року у справі № 310/66/14-ц (пункт 20), від 22 серпня 2018 року у справі № 766/10783/16-ц (пункт 24), від 17 жовтня 2018 року у справі № 661/3699/16-ц (пункт 36), від 23 січня 2019 року у справі № 752/2922/17 (пункт 23), від 20 листопада 2019 року у справі № 623/1656/16-ц). Крім того, поняття «публічна служба» включає також діяльність у патронатній службі у державних органах. А тому саме до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник з приводу прийняття на посаду у патронатну службу, її проходження та звільнення з патронатної служби.

Судами встановлено, що позивач 30 червня 2016 року була призначена на посаду помічника-консультанта народного депутата України Безбаха Я. Я. без поширення дії Закону України «Про державну службу» (патронатна служба). А 29 серпня 2019 року позивача звільнено із займаної посади. Тобто, станом на день звільнення позивача ця посада належала до патронатної служби.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від власного правового висновку, викладеного у постанові від 02 жовтня 2019 року № 815/1594/17 та дійшла висновку, що спір про призначення на посаду патронатної служби, перебування на цій посаді та звільнення з неї, ініційований у суді в період із 1 травня 2016 року до 14 грудня 2017 року включно, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Спори про призначення на посаду патронатної служби, перебування на цій посаді та звільнення з неї, розгляд яких ініційований до 30 квітня 2016 року та після 15 грудня 2017 року, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тому суди першої та апеляційної інстанції прийшли до правильного висновку, що спір щодо зобов`язання Апарат Верховної Ради нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 95 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи на посаді помічника - консультанта народного депутата України Безбаха Я. Я. та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку треба розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судами не враховано висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16, є необґрунтованими, оскільки у наведеному заявником рішенні Верховного Суду та оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій установлено різні фактичні обставини у справах.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

Із змісту касаційної скарги випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року.

Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук