Справа № 463/6350/17 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3306/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.І.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Людмила Антонівна про встановлення факту прийняття спадщини, зменшення обов`язкової частки в спадковому майні,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом, який в ході судового розгляду уточнила, та остаточно просила визнати факт прийняття спадщини її бабусею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цілому за чоловіком ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зменшити обов`язкову частку відповідача ОСОБА_3 у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

У позовній заяві та відповіді на відзив позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її бабця ОСОБА_6 , яка склала на її ім`я заповіт на все належне майно. Її бабця ОСОБА_6 та дід ОСОБА_7 були подружжям та співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , із заявами про прийняття спадщини після його смерті ніхто не звертався, однак на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його дружина ОСОБА_6 , яка постійно проживала із ним на час відкриття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 (батько позивача) на момент смерті ОСОБА_7 зі своїми батьками у квартирі АДРЕСА_1 тривалий час не проживав, хоч і був зареєстрованим за вказаною адресою, оскільки з 2003 року фактично проживав зі своєю дружиною ОСОБА_8 та сином ОСОБА_9 , 2001 року народження в АДРЕСА_2 . Тому він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , а єдиним спадкоємцем майна останнього була її бабця ОСОБА_6 . Встановлення відповідного факту необхідне їй для прийняття спадщини, оскільки від нього безпосередньо залежить обсяг її прав як спадкоємця майна у спірних правовідносинах, а відповідач відповідний факт у нотаріуса заперечує. Правові підстави для зменшення обов`язкової частки відповідача ОСОБА_3 у спадковому майні після смерті його матері ОСОБА_6 (бабці позивача) пов`язані із тим, що протягом життя останньої відповідач не надавав їй жодної матеріальної та моральної підтримки, хоч вона була непрацездатною з 1992 року, зловживав алкогольними напоями, ніде не працював, комунальні платежі у квартирі ніколи не оплачував. Після переїзду з дружиною в с. Трибоківці практично не спілкувався із батьками, не вітав їх навіть на день народження, не заходив у гості, коли приїжджав у м. Львів, догляд за його непрацездатними батьками здійснювала виключно їх онука, позивач у справі.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано факт прийняття спадщини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цілому за чоловіком ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_5 оскаржив ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позовна вимога в частині встановлення факту прийняття спадщини за померлим ОСОБА_6 мала б бути залишена без розгляду, оскільки позовна заява подана поза межами строків встановленими нормами ЦК України, окрім цього, така вимога мала бути розглянута в окремому провадженні. Окрім цього, звертає увагу, що він прийняв спадщину після смерті свого батька- ОСОБА_7 , оскільки постійно з ним проживав. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: нотаріус четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Людмила Антонівна про усунення від права на спадщину.

19 травня 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_6 після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 прийняла спадщину в цілому, оскільки вона постійно проживала з ним, а відповідач в свою чергу не проживав із спадкодавцем.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що стверджується копіями відповідних документів із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем її бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно із заповітом від 16.10.2014, посвідченим приватним нотаріусом Моргун О.С. Вона вчасно 24.11.2017 звернулася до Четвертої Львівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .

Крім неї, із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_7 звернувся син померлої ОСОБА_3 , який, будучи інвалідом ІІ групи, є спадкоємцем за законом, що має право на обов`язкову частку у спадщині.

До складу спадщини входить частка у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначена квартира на праві спільної сумісної власності належить відповідачу ОСОБА_3 та його померлим батькам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . В квартирі станом на час розгляду справи судом проживає позивачка із сином, 2007 року народження, що підтверджується ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017. Також у квартирі на даний час зареєстрований, однак не проживає відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується поясненнями сторін.

Також на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України до складу спадщини входить частка зазначеної квартири, яку ОСОБА_6 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки була зареєстрована та проживала разом із ним на момент його смерті, що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017, поясненнями сторін (зазначена обставина не оспорюється сторонами) та показаннями свідків, допитаних у суді.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Заявляючи вимогу про встановлення факту прийняття спадщини померлою ОСОБА_6 в цілому після смерті ОСОБА_7 , що одночасно означає факт її неприйняття відповідачем ОСОБА_3 , позивачка доводила, що останній постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У Постановах Верховного Суду від 27.03.2019 (справа № 717/1470/16-ц), від 31.07.2019 (справа № 722/276/17), від 19.11.2019 (справа № 645/2697/17-ц), від 19.11.2019 (справа № 645/2697/17-ц) зроблено висновок, що факт постійного проживання (непроживання) особи у певному місці як підстава виникнення (невиникнення) у неї права на спадкування не пов`язаний із місцем її реєстрації, яке може не збігатися із місцем фактичного постійного проживання. Виникнення спадкових прав у спадкоємця пов`язується саме з фактом його спільного фактичного проживання із спадкодавцем на момент смерті останнього.

Судом встановлено, що відповідач на момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрований з останнім у квартирі АДРЕСА_1 , однак там фактично не проживав з 2006 року, оскільки з цього часу він проживає в АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 та сином, 2001 року народження. Даний факт підтверджено свідченнями свідків як з сторони позивачки так і з сторони відповідача, даних в суді першої інстанції, а також показами відповідача даних в якості свідка 07.07.2017, які наявні у матеріалах кримінального провадження № 00001705 від 06.07.2017, витребуваних судом, де останній підтвердив, що проживає у селі протягом 10 років. Окрім цього, відповідачем не доведено, що з своїми батьками за адресою свого місця реєстрації та в момент смерті свого батька він не проживав через чинення йому перешкод.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає встановленим факт прийняття ОСОБА_6 спадщини в цілому, після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 .

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідачем не спростованого того факту, що з 2006 року він не проживав за одною адресою з своїм батьком ОСОБА_7 , в зв`язку з чим, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову є законними та обгрунтованими.

Щодо покликання відповідачем пропущення позивачем строку позовної давності, а також на те, що його мати ОСОБА_6 за життя не зверталася із заявою до суду про встановлення факту прийняття нею спадщини в цілому за чоловіком ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не оспорювала факт прийняття спадщини відповідачем після смерті батька, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що про порушення свого права позивач (її попередник у спірних правовідносинах ОСОБА_6 ) дізналася (могла дізнатися) лише з 12.12.2017 часу звернення відповідача до нотаріуса із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , яку він мотивував фактом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До цього відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки між сторонами існує спір про право на спадкове майно, а позивач в передбачений нормами чинного законодавства звернувся до суду з даним позовом, оскільки за наявності спору про права, в порядку окремого провадження не можуть встановлюватися факти.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник