Справа № 204/3480/22
Провадження № 2/204/1545/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

26 грудня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк» (місце розташування за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50), в інтересах якого діє представник позивача Балагурак Вероніка Василівна (адреса знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 06.06.2007 року між АТ КБ«ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 32910,00 Доларів США з кінцевим терміном повернення 06.06.2012 року. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором АТ КБ«ПриватБанк» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року, задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість в розмірі 476363,32 грн., станом на 23.12.2013 року. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Красногардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року, тобто за період з 06.06.2007 року по 23.12.2013 року, то за період після винесення рішення судУ, з 25.12.2013 по 16.05.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 3747,77 Долар США, тобто - 3 % річних від простроченої суми. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3747,77 Долар США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.05.2022 року складає 109622,27 грн. за кредитним договором № DNU0AЕ00001277 від 06.06.2007 року та судові витрати, на підставі ст. 625 ЦК України.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Зауважив, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, а всі кошти, які надходили на погашення заборгованості, були спрямовані відповідно до обумовленої сторонами черговості. На підтвердження зазначеного надано розрахунок заборгованості, а також виписку по рахунку № НОМЕР_1 . У зв`язку з цим, обставини на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано, оскільки згідно п.5.1 умов кредитного договору, зазначено, що договір діє до повного виконання зобов`язань за Договором, а тому просять позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, посилаючись на те, що дійсно між сторонами був укладений кредитний договір з кінцевою датою погашення кредиту 06.06.2012 року, отже позовна давність сплинула 06.06.2015 року, а позов пред`явлено у 2022 році. За таких умов вимоги позивача про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки позивач пропустив трирічний строк позовної давності. Крім того, відповідач зазначив, що в забезпечення кредитного договору було укладено договір застави №DNUАЕ00001277 від 06.06.2007, в якості забезпечення кредитних зобов`язань в заставу було передано автомобіль марки Тоуоtа Саmry, 2004 рік, VIN НОМЕР_2 . 13.12.2010 року автомобіль Тоуоtа Саmry, 2004 рік, VIN НОМЕР_2 за актом прийому-передачі відповідачем було передано співробітникам банку з метою реалізації та погашення заборгованості. Як відомо, автомобіль було одразу проданий орієнтовно за 14 000 доларів США, додав Акт прийому-передачі автомобіля. Також, зауважив, що зазначені кошти повинні були бути направлені на погашення заборгованості, однак в розрахунках позивача не вказано цього погашення з продажу реалізованого автомобіля.У зв`язку з цим, стягнення коштів у вигляді 3% відсотків з тіла кредиту є повністю помилковим. Тому як тіло кредиту після реалізації авто є значно меншим, ніж зазначає про це позивач. Розрахунки позивача є некорректними та з них є неправильним рахувати 3% річних, так як тіло кредиту є значно меншим.

Ухвалою суду від 20.06.22 відкрито провадження у справі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNU0AЕ00001277від 06.06.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав від ЗАТ«ПриватБанк» (ПАТ «ПриватБанк» після зміни найменування) кредит у розмірі 32910,00 Доларів США з кінцевим терміном повернення 06.06.2012 року.

Відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» 06.06.22 звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Красногвардійського районний суд м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року, позовні вимоги задоволено та стягнуто заборгованість в розмірі 476363,32 грн., станом на 23.12.2013 року. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві стверджує, про виникнення у відповідача нового грошового зобов`язання на підставі вказаного рішення суду, а тому у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем такого зобов`язання просить стягнути борг нарахований на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3747.77 Долар США. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно із ч.ч. 1-2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних за прострочення виконання зобов`язання нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення від 21.03.2014 року, яке набрало законної сили, про стягнення грошових коштів.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, частиною третьою статті 334, ч. 1 ст. 401, ч. 3 ст. 653 ЦК України. У таких випадках рішення суду дійсно породжує нові зобов`язання, які до його ухвалення не існували.

Отже, у випадку існування між сторонами договірних відносин до ухвалення судового рішення, таке рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує іншого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Суд також відзначає, що право на нарахування збитків, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, існувало у позивача і на час пред`явлення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яким встановлювався факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання, однак таким правом позивач на той час не скористався.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.

Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 308/8645/15цс, від 05.12.2018 у справі № 589/2800/15-ц, від 14.09.2021 року у справі № 902/1023/19 щодо підстав виникнення зобов`язальних правовідносин, відповідно до яких:

- за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду;

- за змістом статті 11 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстави для задоволення вимог позивача у повному обсязі, оскільки у відповідача не виникало нове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення суду, а порядок виконання рішення суду врегульовується Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 84, 88, 169, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.3, 11, 13-16, 509, 526, 527, 530, 1049, 1054, Цивільного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

В задоволені позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк», в інтересах якого діє представник позивача Балагурак Вероніка Василівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»(скорочена назва АТ КБ «Приватбанк», , (місце розташування за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50);

Представник позивача Балагурак Вероніка Василівна (адреса знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50);

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ,(місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 04.01.2023 .

Суддя: С.В.Чудопалова