ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/951/22 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2022 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представників ОСОБА_1 , ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2013 року, ухвалене суддею Дудою О.О. у цивільній справі №607/14106/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі до ОСОБА_1 .

Звернуто стягнення на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" на предмет застави за договором застави №661027, що укладений та нотаріально посвідчений 30 грудня 2010 року, а саме на належну ОСОБА_1 частку в статутному фонді приватного підприємства "Олешанські гіпси" в розмірі 40% заставною вартістю 1000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 229,40 грн.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 , який не брав участі у розгляді справи, оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає, що цим судовим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що він є співзасновником ПП "Олешанські гіпси" з часткою у статутному капіталі 60%. Розглядаючи справу за позовом ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - належну ОСОБА_1 частку 40% у статутному фонді ПП "Олешанські гіпси", суд не встановив осіб, прав та обов"язків яких може стосуватись рішення, не вирішив питання про їх залучення до участі у справі.

Сума заборгованості визначена судом при неправильному застосуванні норм матеріального права. Судом першої інстанції неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи. Сторонами кредитних договорів не узгоджено істотні умови цих договорів, отже вони є неукладеними. Заставою може бути забезпечено виконання лише дійсного зобов"язання. Крім цього, до загальної суми заборгованості за договорами кредиту судом враховано відсотки, які безпідставно нараховані банком після закінчення строку кредитування, а саме за період з 01.05.2013 по 16.10.2013 року.

4 листопада 2022 року до апеляційного суду надійшла письмова заява АТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення суду першої інстанції та затвердження мирової угоди.

ОСОБА_2 подав суду письмову заяву про слухання справи за його апеляційною скаргою без його участі. Йому відомо про укладену між сторонами мирову угоду і він не заперечує щодо її затвердження судом.

Заслухавши пояснення представника АТ "Державний експортно-імпортний банк України" - адвоката Грицика А.П., представників ОСОБА_1 - адвокатів Гонти М.С., Осіва П.В., які просять визнати нечинним рішення суду першої інстанції та затвердити мирову угоду, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, а заяву сторін про затвердження мирової угоди слід залишити без розгляду.

Судом встановлено, що протягом 2005-2009 років між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПП "Продекспорт" було укладено ряд кредитних договорів, загальна заборгованість за якими станом на 31 жовтня 2013 року складала 197 504 593, 91 грн.

ОСОБА_1 є одним із засновників ПП "Продекспорт" та з 01.04.2010 року також і керівником цієї юридичної особи, що підтвержується наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2, а.с.24-32).

З метою забезпечення виконання боржником ПП "Продекспорт" умов кредитних договорів між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 30 грудня 2010 року було укладено нотаріально посвідчений договір застави, відповідно до умов якого заставодавець ОСОБА_1 передав належні йому корпоративні права - частку у розмірі 40% в статутному фонді ПП "Олешанські гіпси" заставодержателю.

Із змісту договору застави вбачається, що на укладення цього договору отримано згоду співвласника ПП "Олешанські гіпси" ОСОБА_2 , що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги та не оскаржував в апеляційному порядку рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2013 року, яке набрало законної сили та було звернуто до примусового виконання.

За заявами ОСОБА_1 . Тернопільський міськрайонний суд неодноразово відстрочував виконання вказаного судового рішення.

Станом на час подання апеляційної скарги та розгляду її апеляційним судом рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2013 року перебуває на примусовому виконання в органах ДВС, що підтвердили у судовому засіданні представники ОСОБА_1 та банку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення, оскаржуване не залученою у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи.

Тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення міститься висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що ним вирішувалось питання про права та інтереси ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2013 року є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі - ОСОБА_2 , а тому апеляційне провадження підлягає закриттю відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума заборгованості визначена судом при неправильному застосуванні норм матеріального права; судом першої інстанції неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи; сторонами кредитних договорів не узгоджено істотні умови цих договорів, отже вони є неукладеними; заставою може бути забезпечено виконання лише дійсного зобов"язання; до загальної суми заборгованості за договорами кредиту судом враховано відсотки, які безпідставно нараховані банком після закінчення строку кредитування, а саме за період з 01.05.2013 по 16.10.2013 року, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що вказані доводи жодним чином не стосуються і не порушують прав ОСОБА_2 , який не є стороною кредитних договорів чи договору застави. У суду першої інстанції не було правових підстав для залучення до участі у справі ОСОБА_2 .

Що стосується затвердження поданої сторонами мирової угоди, колегія суддів враховує, що оскаржуване судове рішення перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС, а тому сторони вправі укласти мирову угоду в процесі виконання відповідно до вимог ст. 434 ЦПК України.

Щодо посилань представників сторін на ст. 373 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що вказана норма у даному випадку не підлягає до застосування, оскільки апеляційну скаргу подано особою, яка не є стороною у даній справі.

В зв`язку із викладеним, апеляційне провадження слід закрити, а заяву про затвердження мирової угоди слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 362 ЦПК України, суд ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 7 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - закрити.

Заяву акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди - залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 4 січня 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Бершадська Г.В.