Справа №489/4305/20
Провадження №2/489/101/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) від 13.05.2018, у розмірі 1384804,20 грн., яка складається з: основного боргу 1045000,00 грн.; процентів 294088,75 грн.; три відсотки річних 26965,00 грн.; інфляційних втрат 18750,45 грн.; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 13 травня 2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 1045000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики і факту отримання грошей відповідач надав власноруч написану розписку, згідно якої зобов`язався повернути гроші до кінця 2019 року, тобто до 31 грудня 2019 року. Грошові кошти передавалися в присутності свідка ОСОБА_4 . Станом на 02 вересня 2020 року грошові кошти відповідачем не повернуті. На його письмову вимогу щодо погашення боргу відповідач не відповів.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що відповідач не отримував коштів від позивача. Жодних договорів про надання позики ані усно, ані письмово не укладав. Жодних умов про повернення будь-яких коштів позивачу особисто відповідачем не погоджував. Відповідач стверджує, що в нього особисто відсутні боргові зобов`язання перед позивачем з предмету позову.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати процедуру врегулювання спору за участю судді. Вказує, що копія розписки від 13.05.2018 на суму 1 000 045,00 грн., що долучена до матеріалів справи, надавалася позивачу в якості гарантування особисто відповідачем боргових обов`язків ТОВ «Альфатрейдактив» перед ТОВ «Лазуріт-М». Підтверджує свої обов`язки перед позивачем щодо гарантування виконання боргових обов`язків, що виникли між діяльністю зазначених юридичних осіб. Більш того, відповідач в якості виконання цих обов`язків здійснив виплату позивачу у розмірі 100 000,00 грн.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідач є її чоловіком. ОСОБА_2 особисто в борг не отримував зазначених коштів від позивача. Жодних договорів про надання позики ані усно, ані письмово не укладав. Жодних умов про повернення будь-яких коштів позивачу особисто відповідачем не погоджував. З копії розписки, наданої позивачем, не вбачається ані дати її складання, ані того, що кошти за цією розпискою надаються саме у борг. Відсутнє будь-яке посилання на існування домовленостей про позику/борг, а також не містить зобов`язання про суму, що підлягає поверненню. Як пояснив відповідач, він сприяв позивачу, як директору юридичної особи у поверненні від іншої юридичної особи коштів та особисто гарантував їх повернення разом з іншими особами, що мали відношення до діяльності певної юридичної особи. Вважає, що позивач діє не справедливо і недобросовісно, порушує загальні засади цивільного судочинства штучним створенням/перекрученням справжньої правової природи існуючих між ним і відповідачем правовідносин.

Ухвалою суду від 18.09.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.04.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.05.2021, частково забезпечено позов, шляхом накладення арешту.

Ухвалою суду від 27.05.2021, заяву позивача про виправлення описки в ухвалі суду прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 28.05.2021, виправлено описку в ухвалі суду про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13.12.2021, залучено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача у справі. На позовних вимогах наполягає. Просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Від представника відповідача неодноразово надходили клопотання про відкладення судового розгляду та зняття справи з розгляду до закінчення воєнного стану, у зв`язку з тим що він перебуває в ЗСУ та не має можливості брати участь у судовому засіданні, не має зв`язку з відповідачем. Також посилався на рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану надані Радою суддів України від 02.03.2022.

Суд враховує те, що відповідач та його представник достеменно знали про розгляд дійсної цивільної справи у суді, оскільки ще 01.06.2021 адвокатом Білим В.В. було подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи. 09.08.2021 відповідачем було заявлено клопотання про залучення третьої особи.29.12.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. 07.02.2022 третьою особою надано пояснення щодо позовних вимог.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується наступним.

Сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи (подано відзив на позовну заяву, пояснення третьої особи).

Клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо від сторін не надходило.

Також суд бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду справи, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому суд розглядає справу за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

У відзиві представник відповідача заявив клопотання про застосування процедури врегулювання спору за участю судді.

Статтею 201 частиною 1 ЦПК України передбачено, що врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Від позивача згоди на проведення вказаної процедури не надходило, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання та вважає за необхідне розглянути справу по суті.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Розпискою яка не містить дати, відповідач ОСОБА_2 засвідчив, що отримав від позивача ОСОБА_1 13 травня 2018 року грошові кошти у сумі 1045000,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 31 грудня 2019 року.

За змістом розписки, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1045000 грн..

Таким чином, на підтвердження укладення договору позики, представлена розписка без дати, в якій визначена сума позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти.

20 липня 2020 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) направлено вимогу про погашення боргу за договором позики.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.03.1983, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачем борг не повернуто.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Положеннями статі 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором.

Згідно із ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Твердження відповідача про те, що 1 000 045,00 грн., яка зазначена у розписці, надавалася позивачем в якості гарантування особисто відповідачем боргових обов`язків ТОВ «Альфатрейдактив» перед ТОВ «Лазуріт-М» та те, що відповідач в якості виконання цих обов`язків здійснив виплату позивачу у розмірі 100 000,00 грн., судом не береться до уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Судом встановлено, що грошові кошти зазначені в розписці ОСОБА_2 , є боргом, який підлягає поверненню в зв`язку із не виконанням відповідачем зобов`язання щодо укладення з позивачем договорів позики, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування грошовими коштами, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розпискою від 29 лютого 2020 року встановлений розмір процентів за користування грошовими коштами 200 доларів США щомісячно.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В розписці ОСОБА_2 сторонами не було визначено порядку і розміру процентів за користування грошовими коштами.

Відтак, у зв`язку з тим, що сторонами в договорі позики не були передбачені умови сплати процентів за користування кредитом, стягнення таких у розмірі, що заявлений позивачем, не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму, на яку з урахуванням індексів інфляції підлягає збільшенню основна сума заборгованості та три відсотки річних на загальну суму 45715,45 грн., суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

З урахуванням встановленого строку повернення відповідачем позики за розпискою, період прострочення зобов`язань відповідача розпочався з 01 січня 2020 року.

У даному випадку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми, а саме за період починаючи з 01 січня 2020 року по 02 вересня 2020 року, - дати подання позовної заяви до суду.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, наданий представником позивача та встановлена його невідповідність.

Судом здійснено власний розрахунок трьох відсотків річних за період з 01 січня 2020 року по 02 вересня 2020 року (246 днів), відповідно до якого три відсотки від простроченої суми 1045000,00 грн., з розрахунку 31,35 грн. в день, становить 21071,31 грн.

Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Судом перевірено розрахунок інфляційних нарахувань, наданий представником позивача та встановлена його невідповідність.

Судом здійснено власний розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01 січня 2020 року по 02 вересня 2020 року, відповідно до якого сума інфляційних втрат становить 12540,00 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного.

Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

19.12.2022 представниця позивача подала клопотання про вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення у справи, зазначивши, що наддасть відповідні докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тому питання щодо стягнення судових витрат буде вирішено судом в порядку передбаченому ст. 270 ЦПК України за наявності подання відповідних доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8092,70грн. (77% від фактично заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1078611 грн. 31 коп. (один мільйон сімдесят вісім тисяч одинадцять гривен тридцять одна копійка), що складається з: основної суми боргу 1045000,00 грн. 00 коп.; суми з урахуванням індексів інфляції - 12540 грн. 00 коп; трьох відсотків річних - 21071 грн. 31 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у розмірі 294088 грн. 75 коп. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8092,70 (вісім тисяч дев`яносто дві гривни сімдесят копійок).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Суддя Н.О. Рум`янцева