Єдиний унікальний номер судової справи 483/860/21
Номер провадження 22-ц/812/512/22
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 червня 2022 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Калашник А.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 28 грудня 2021 року, під головуванням судді Рак Л.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Очаківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Очаківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 17 лютого 2006 року по 10 червня 2014 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання сторонами шлюбу проживають разом із позивачем.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн.

Проте, відповідач постійно змінює як місце проживання, так і місця роботи, з метою ухилення від сплати аліментів. Станом на 28 липня 2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 184 990 грн. 31 коп.

При цьому, ОСОБА_1 не тільки не надає грошових коштів та іншої матеріальної допомоги на утримання дітей, але і не бере участі у їх виховані, не цікавиться їх життям та розвитком.

Позивач самостійно витрачає значний розмір коштів на утримання дітей, та, враховуючи тенденцію в Україні, зріст цін на продукти харчування, одяг та інші речі, необхідні для матеріального забезпечення та виховання дітей, аліментів у розмірі 1 500 грн. на одну дитину, які стягуються за судовим рішенням з відповідача недостатньо для забезпечення потреб дітей.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила:

позбавити батьківських прав ОСОБА_8 відносно дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , i ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

збільшити розмір аліментів які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , i ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 3 000 грн. до 5 000 грн. (по 2 500 грн. на кожного), починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_11 надав до суду відзив, в якому позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів визнав. У задоволені позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав просив відмовити. Зазначав, що ОСОБА_1 турбується долею дітей, а конфлікт між сторонами щодо грошових коштів на утримання дітей виник через небажання позивача звітувати про те, яким чином витрачаються надані відповідачем кошти на утримання дітей.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Вирішено позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Збільшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 03 червня 2021 року щомісячно до досягнення дітьми повноліття в твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 908 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 908 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання дітей визнані відповідачем, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що тривалий час з боку відповідача не було жодного випадку прояву уваги до дітей, зустрічей з ними, надання будь-якої допомоги і тим більше виховання, що свідчить про те, що жодних батьківських обов`язків по відношенню до дітей ОСОБА_1 не виконував і не виконує, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав також були задоволенні судом.

В апеляційній скарзі, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення міськрайонного суду в частині збільшення розміру аліментів на утримання дітей скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволені вказаних позовних вимог відмовити. В іншій частині судове рішення просила залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при поданні відзиву представник відповідача ОСОБА_1 помилково виклав позицію відповідача, який у дійсності визнавав позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, проте заперечував у задоволені позовних вимог в частині стягнення аліментів у збільшеному розмірі. При цьому, зазначено, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не враховано, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача його матеріальний стан не покращився. До того ж, на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу.

Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2021 року складає 2 618 грн. Тобто визначений рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року розмір аліментів на утримання дітей, а саме по 1 500 грн. на кожного перевищує 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (1 309 грн.), а тому, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, є цілком достатнім на утримання дітей для їх всебічного розвитку.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про позбавлення батьківських прав сторонами не оскаржується, а тому не є предметом розгляду апеляційним судом.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Від представника відповідача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, але враховуючи категорію справи, процесуальні строки розгляду справи та недоцільність затягування розгляду даної справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що в заяві про відкладення розгляду справи не зазначено для встановлення яких обставин потрібно відкласти розгляд справи та яке істотне значення ці обставини мають для вирішення справи, враховуючи, що судове рішення переглядається саме за апеляційною скаргою представника відповідача. Крім того, відповідач та його представник мали процесуальне право на заявлення клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів або у приміщенні суду, визначеному судом відповідно до ст.212 ЦПК України, а також могли подати до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, проте такими правами не скористалися.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, спірні правовідносини регулюються нормами національного сімейного законодавства та міжнародними нормами щодо захисту інтересів дітей.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

За змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180,181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 22 червня 2006 року та серії НОМЕР_2 від 25 червня 2011 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11,12).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.13).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей, щомісячно до досягнення ними повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. (а.с.14,15).

На думку колегії суддів, розмір аліментів, визначений вищевказаним судовим рішенням на утримання двох неповнолітній дітей натепер не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дітей, оскільки враховуючи, що на даний час вік та потреби дітей змінилися, встановлений раніше розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку останніх.

Отже, з врахуванням стану здоров`я, матеріального становища дітей, їх потреб, матеріального становища платника аліментів (є працездатної особою та протилежного не встановлено) та виходячи з визначеного законодавством рівного обов`язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2 500 грн. (на кожну дитину), які відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання дітей щомісячно, до досягнення ними повноліття, є достатнім, та таким, що здатний забезпечити дітям належні умови для існування, повноцінного розвитку.

Викладені відповідачем аргументи на спростування збільшення розміру аліментів, а саме наявність іншої сім`ї та законного обов`язку щодо утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , висновків суду не спростовують.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що додані до апеляційної скарги свідоцтво про шлюб та народження дітей, а також довідка з місця роботи не були подані до суду першої інстанції та відповідно таким документам не надавалась оцінка районним судом. Представник відповідача не надала суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача, а тому такі докази не приймається апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком міськрайонного суду в частині часу, з якого присуджується новий розмір аліментів, що встановлений з 03 червня 2021 року.

У п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, закон передбачає присудження аліментів з дати подання позовної заяви у випадку стягнення аліментів, а не їх зміни, тобто за відсутності рішення суду про стягнення (присудження) аліментів.

В даному випадку є судове рішенням, яке набрало законної сили, яким з 28 березня 2014 року стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 на утримання двох дітей в сумі 3 000 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, яке перебувало на примусовому виконанні у відділі ДВС (а.с.44).

За таких обставин, присудження сплати аліментів у збільшеному розмірі з 03 червня 2021 року, до набрання рішенням суду законної сили, призведе до необґрунтованого автоматичного утворення заборгованості по сплаті аліментів.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції не врахував вищенаведені положення сімейного законодавства та роз`яснення, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та дійшов помилкового висновку, що аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню саме з дня пред`явлення позивачем позову, а не від дня набрання чинності рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині часу з якого присуджуються аліменти.

Відповідно до пп.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги по суті вирішеного судом спору відмовлено, то згідно положень ст.141 ЦПК України, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, зокрема судового збору та витрат на професійну правничу допомогу немає.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2021 року в частині часу початку присудження збільшеного розміру аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_3 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - змінити, та вважати початком присудження зміни розміру аліментів дату набранням законної сили рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2021 року, тобто з 27 червня 2022 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 28 червня 2022 року