Справа № 674/1766/22
Провадження № 2-з/674/24/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2022 року м. Дунаївції

суддя Дунаєвецького районного суду Хмельницької області (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) Ольховський Є.Б., розглянувши заяву заступника керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури І.Барахтенка про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

До суду, 29.12.22 р. надійшла вищезазначена заява, в якій заст. керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури І.Барахтенка просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:002:0274 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), площею 1,4706 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Смотрицької територіальної громади (колишньої Старогутянської сільської ради), Кам`янець-Подільського (колишнього Дунаєвецького) району, Хмельницької області. Заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:002:0274 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), площею 1,4706 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Смотрицької територіальної громади Старогутянської сільської ради), Кам`янець-Подільського (колишнього Дунаєвецького) району, Хмельницької області з іншими земельними ділянками.

В обґрунтування зазначено, що Кам`янець-Подільською окружною прокуратурою до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області пред`явлено позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Підставами звернення до суду стали порушення ст. ст. 13, 14, 41 - Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Встановлено, що ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації (згідно інформації Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 06.08.2014 терміном дії «безстроково» (орган, що видав - 6801) на підставі наданого 11.07.2014 Управлінням Державної міграційної служби України у Хмельницькій області дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію»; паспорт громадянина рф 72 №6908778 від 30.11.2013 терміном дії до 30.11.2023 (орган, що видав - ФМС 89006), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: ННМ 584846, р. № НОМЕР_3 , видане 03.12.2018 ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу, набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером :03:002:0274, площею 1,4706 га, яка знаходиться на території Смотрицької територіальної громади Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

03.12.2018 державним реєстратором зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0274 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218).

В подальшому, 14.12.2018 зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 передав у оренду ТОВ «ЕНСЕЛКО АГРО» на підставі договору оренди від 01.08.2012. Строк дії договору визначено до 31.12.2027.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності; ч. З ст. 81 Кодексу - іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Так, п. 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 ,. будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 03.12.2018 по даний час) не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави.

Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Згадана норма є імперативною та не передбачає винятків.

В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не відчужив її упродовж року після набуття права власності. На даний час він без перешкод використовує спірну земельну ділянку на території України, передавши її в оренду сільськогосподарському підприємству та отримуючи дохід на території України.

Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.

Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема значна частина земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. В сукупності вказане призведе до зниження врожайності, тому у даних умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави.

Враховуючи, що ОСОБА_1 упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку не виконав обов`язок по її відчуженню, на даний час у держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, виникло право на її конфіскацію у власність держави та подальшого розпорядження нею.

Будь-яке подальше відчуження ОСОБА_1 , як громадянином російської федерації, спірної земельної ділянки порушуватиме права держави в особі уповноваженого органу на набуття її у власність держави, шляхом конфіскації, оскільки, особливо в умовах воєнного часу, дана земельна ділянка має використовуватись, насамперед, для забезпечення продовольчих потреб громадян України.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Дослідивши заяву та додані матеріали, суд приходить до наступного.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод"Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. ч. 5-7ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір, а також те, що спірна земельна ділянка на даний час знаходяться у власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 з порушенням вищевказаних норм, є підстави для забезпечення даного позову, оскільки існує можливість її відчуження третім особам, зміни конфігурації (об`єднання, поділу), вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про конфіскацію земельної ділянки у власність державі.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання рішення суду про конфіскацію земельної ділянки у власність держави, у разі задоволення судом позову, необхідним є також вжиття інших видів заходів забезпечення, незалежних від волі власника. Зокрема, для недопущення передачі речових прав на земельну ділянку іншим особам, адекватним заходом забезпечення є накладення на спірну земельну ділянку арешту та заборони вчинення реєстраційних дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Тому, суд дійшов висновку про забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст.153ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву про забезпечення позову - задовольнити.

В порядку забезпечення позову, накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 0:03:002:0274 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), площею 1,4706 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Смотрицької територіальної громади (колишньої Старогутянської сільської ради), Кам`янець-Подільського (колишнього Дунаєвецького) району, Хмельницької області.

Заборонити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 0:03:002:0274 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218), площею 1,4706 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Смотрицької територіальної громади Старогутянської сільської ради), Кам`янець-Подільського (колишнього Дунаєвецького) району, Хмельницької області з іншими земельними ділянками.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Б. Ольховський