Провадження № 2/522/860 /22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про стягнення грошових коштів, в якій просить стягнути з Одеської міської ради суму матеріальної шкоди у розмірі 536 450,00 грн., суму інфляційних витрат за період з 17.02.2014 року по червень 2021 року у розмірі 1 01 045,07 гривень та три проценти річних у розмірі 117 284,13 гривень.

Мотивує вимоги тим, що судом було повернуто земельну ділянку первісному власнику, а саме територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради. В зв`язку з цим виникла ситуація, коли у продавця залишилась і земельна ділянка, і гроші, що є не справедливим та незаконним. При цьому, застосування реституції є неможливим, оскільки ТОВ «Алькор» припинило свою діяльність 29.12.2011 року.

Ухвалою від 24.06.2021 року позов залишено без руху, а 08 липня 2022 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 13 липня 2021 року по справі відкрито провадження, встановлений розгляд справи в загальному порядку.

06.08.2021 року представник відповідача надав відзив на позов.

11.08.2021 року надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 25.11.2022 року закрито підготовче засідання, призначена справа до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 28.12.2001 року № 3256-XXIІІ вирішено надати ТОВ «Алькор» у тимчасове довгострокове користування, на умовах оренди, терміном на п`ять років, земельну ділянку, загальною площею 5, 2359 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з яких земельна ділянка площею 4,8363 га для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу.

Рішенням Одеської міської ради від 04.02.2004 року № 2222-ХХIV було вирішено продати ТОВ «Алькор» земельну ділянку несільськогосподарського призначення із рекреаційного призначення міста, раніше наданих ТОВ «Алькор», площею 4,8363 га, за адресою: АДРЕСА_1 для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу.

Право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_2 на підставі договору міни земельної ділянки, укладеного 17.06.2010 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Алькор» та ОСОБА_1 .

Проте, земельна ділянка вибула з комунальної власності у приватну, а саме 14 квітня 2004 року коли, на підставі рішення Одеської міської ради від 04 лютого 2004 року № 2222-ХХІV між ТОВ фірма «Алькор» та Одеською міською радою, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 4,8363 гектара.

Проте, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2013 року у справі № 1522/29828/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року, а також після касаційного перегляду (провадження № 6-10886ск14), визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14 квітня 2004 року, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «Алькор». Визнано недійсним та скасовано, у тому числі, державний акт серії ЯИ № 876602 на право власності на земельну ділянку, для проектування, будівництва спортивно-оздоровчого комплексу з реконструкцією існуючого корпусу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 .. Витребувано земельну ділянку, площею 4,8363 га, на користь територіальної громади міста Одеси та ДСК «ЧМП».

Відповідно до частини другої статті 140 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов`язаннями і несуть ризик збитків, пов`язаних із діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів.

Таким чином, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.04.2004 року між Одеською міською радою та ТОВ «Алькор» не вплинуло на обсяг прав та обов`язків учасників товариства, у тому числі позивача, так як учасники товариства не були стороною відповідного правочину.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 листопада 2020 року у справі № 904/3282/16 про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказав, що «за спірним договором, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Амстор» та іншою юридичною особою, права та обов`язки за цим правочином набуваються самим товариством з обмеженою відповідальністю «Амстор» як стороною договору. При цьому сукупність прав та обов`язків учасників господарського товариства (цьому випадку товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор») укладенням такого договору ніяк не змінюються. Позивач у такому випадку не є стороною спірного правочину. Укладенням спірного договору могли бути порушені права самого Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор», а не позивача як учасника цього товариства, оскільки нерухоме майно вибуло з власності саме Товариства, а не позивача. Відповідно відчуження нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» за спірним правочином свідчить про порушення майнових прав та інтересів самого Товариства, а не корпоративних прав його учасників».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, визнання недійсним договору, укладеного товариством, не надає права учасникові товариства на звернення до суду з позовом щодо наслідків недійсності правочину (стаття 216 ЦК України).

Також ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14 квітня 2004 року між Одеською міською радою й ТОВ «Алькор».

Крім того, у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що набута юридичною особою земельна ділянка не є спільною власністю її засновників, учасників або членів і не може розподілятися між ними як співвласниками.

З урахуванням вищенаведеного, фактичних обставин цієї справи та обставин, встановлених судом, суд дійшов висновку, що положення статті 1212 ЦК України не підлягають до застосування при вирішенні даного спору, оскільки Одеська міська рада не набула майна чи грошових коштів саме від ОСОБА_1 , який не був стороною правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, жодних зобов`язань на користь позивача у міської ради не виникло.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 26.01.2022 року у справі № 522/4958/16-ц, провадження № 61-10124св21.

При таких обставинах, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 536 450,00 гривень.

З урахуванням відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської рада про стягнення матеріальної шкоди , тому необхідно відмовити у задоволені вимог про стягнення суми інфляційних витрат за період з 17.02.2014 року по червень 2021 року у розмірі 1 011 945,07 гривень та три проценти річних у розмірі 117284,13 гривень, які є похідними.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного судом не встановлено, що дії відповідача є противоправними, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 78, 80, 81, 89, 95, 141, 177, 263, 264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 05 серпня 2022.

Суддя Р. Д. Абухін

27.07.22