Справа № 461/1863/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1664/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника- адвоката Кісь О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/1863/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Надра України», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на квартири за набувальною давністю,-

в с т а н о в и в :

13 квітня2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Львівської міської ради, Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» «Надра України» про визнання права власності на квартири за набувальною давністю .

Позов мотивують тим, що вони є мешканцями квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , де проживають з часу свого народження. Квартира АДРЕСА_1 була передана в користування згiдно ордера №59, виданого Мiнiстерством геології УРСР ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком ОСОБА_1 .. В даній квартирі з часу видачі ордера зареєстровані: ОСОБА_3 , 1948 р.н., ОСОБА_12 , 1966 р.н., ОСОБА_13 1969 р.н. та ОСОБА_14 , 1971р.н.. Крім того в даній квартирі зареєстровані та проживають з часу свого народження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Квартира АДРЕСА_3 передана в користування згідно ордера-розпорядження №16 ОСОБА_15 - бабуся ОСОБА_2 3 часу видачі ордера в квартирі проживає ОСОБА_16 .. У квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_17 ОСОБА_10 1981р.н., ОСОБА_18 , 2015 р.н. та ОСОБА_19 , 2017р.н.

Зазначають, що на даний час власника житлового фонду за адресою АДРЕСА_4 немає, а тому просять визнати право власності на зазначені квартири за набувальною давністю.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вважають, що ними повністю та беззаперечно доведено факт, що передача житлового фонду за адресою їх місця проживання, а також того, що перебуває у володінні інших власників, не передавалось до фонду комунального майна міста. Вважають доведеним факт, що володілець, який був власником даного житлового фонду на даний час не існує, оскільки ДГП «Західукргеологія» було реорганізовано та створено ПрАТ «НАК «Надра України». Під час здійснення реорганізації нежитловий фонд було передано у власність ПрАТ «НАК «Надра України», а житловий фонд не передавався, що підтверджується листом ПрАТ «НАК «Надра України».

Вважають, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий. Враховуючи вищенаведене просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду ( ч.4 ст.263).

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вище вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно ордера №59 від 28.03.1973 року, виданого Міністерством геології УРСР, ОСОБА_11 надано дозвіл на заняття 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_5 та відноситься до домоуправління КГП треста «Львовнефтегазразведка» (а.с.39).

Згідно ордера-розпорядження №16 від 01.01.1957 року, виданого Міністерством геології УРСР ОСОБА_15 надано право заняття квартири АДРЕСА_6 (а.с.40).

З Витягу з реєстрації територіальної громади № 74019 Львівської міської територіальної громади від 23.12.2021 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_7 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 .

З Витягу з реєстрації територіальної громади Львівської міської територіальної громади № 74073 від 24.12.2021 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_8 зареєстровані ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 .

Згідно листа юридичного департаменту ЛМР № 2901-вих-61490 від 14.07.2021 року на звернення мешканців будинку АДРЕСА_4 та долучених документів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитловий будинок АДРЕСА_4 не є власністю територіальної громади м.Львова.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитловий будинок АДРЕСА_4 знаходиться у власності ПАТ «НАК «Надра України». В будинку АДРЕСА_4 знаходиться 6 квартир. Квартири № № 2,3,4,12 приватизовані відповідно до Свідоцтв про право власності на квартири, виданих ДП «Західукргеологія», зареєстровані у Львівському МБТІ. Квартири №9,10 не приватизовані, мешканці яких проживають з 1957 та 1973 років згідно ордерів. Всі мешканці сплачують комунальні послуги ДП «Західукргеологія» ПрАТ «Надра України». ДП «Західукргеологія» ПрАТ «НАК «Надра України» з питанням передачі квартир 9,10 на АДРЕСА_4 у власність територіальної громади м.Львова не зверталось. (а.с.49).

З листа-відповіді Галицької РА ЛМР № 31-вих-93589 від 25.11.2020 року вбачається, що будинок АДРЕСА_4 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитловий будинок АДРЕСА_4 знаходиться у власності ПАТ «НАК «Надра України». Питання надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_9 відноситься до компетенції власника (а.с.50).

У відповіді Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР № 2501-вих-9239 від 09.02.2021 року зазначено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_4 знаходиться у власності ПАТ «НАК «Надра України». Квартири у цьому будинку-відомчий державний житловий фонд та не належать до комунальної власності м.Львова (а.с.57).

Аналогічно по змісту до листа УЖГ ДЖГ та інфраструктури від 09.02.2021 року лист Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» № 19/01-21-11 від 19.01.2021 року (а.с. 58).

З копії Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10 січня 2008 року вбачається, що ДП «НАК«Надра України» «Західукргеологія» дійсно володіє на праві державної власності та повного господарського відання будинком за адресою АДРЕСА_4 . Загальна площа будинку становить 8 620,0 кв.м. (а.с.62).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що будівля за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 8273,8 кв.м перебуває у власності ПАТ «НАК «Надра України» (а.с.64-65).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що власноком будівлі на АДРЕСА_4 є ПрАТ «НАК «Надра України».

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду помилковим, оскільки питання щодо власності будівлі не є предметом даного спору, позовні вимоги стосуються визнання права власності на квартири АДРЕСА_10 . Ухвалюючи рішення, суд не повністю дослідив матеріали справи та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції не взято до уваги Лист № 179/2/02/08 від 10.03.2021року у якому чітко прописано, що ПрАТ «НАК «Надра України» є єдиним власником будівлі за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 8 273,8 кв.м. Площа житлових приміщень (зокрема, площа квартир № № 9,10) у розмірі 346,2 кв.м. не увійшла до загальної площі ( 8 273,8 кв.м) будівлі, що належить ПрАТ «НАК «Надра України» та знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

Квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не знаходяться, ні у власності, ні у користуванні у ПрАТ «НАК « Надра України» та/або ПрАТ «НАК Надра України» ДП «Західукргеологія», а також ніколи не передавались останнім для подальшого розпорядження до державного житлового фонду ( житлового фонду міста).

З огляду на вищенаведене, т.в.о. голови правління ПрАТ «НАК «Надра України» С.Паюк у листі зазначає, що ПрАТ «НАК «Надра України» та ПрАТ «Надра України» ДП «Західукргеологія» не є користувачами та/або розпорядниками та/або власниками квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а відтак не мають жодних законних підстав вчиняти будь-яких дій по відношенню до вказаних квартир АДРЕСА_9 . (а.с.60-61).

З наведеного листа ПрАТ НАК «Надра України» вбачається, що з 2003 року, тобто з часу реорганізації підприємства та утворення на його основі ПрАТ «Надра України» власник квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 невідомий.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини першої та четвертої ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно із положеннями ст.344 ЦК заволодіння майном повинно бути добросовісним, тобто відповідна особа має добросовісно заволодіти чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною ( яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння повинно бути безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування ( абз.2 ч.3ст. 344 ЦК); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем ( правонаступником) вона є ( частина друга ст.. 344 ЦК). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто має бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі строк, що різниться залежно від речі ( нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Вище зазначені вимоги до права особи набуття права власності за набувальною давністю викладені та роз`яснені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та відповідають вимогам про які зазначено у позовних вимогах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 володіє відкрито, добросовісно, безперервно квартирою АДРЕСА_11 з часу народження, тобто з 1971 року, а її батьки поселилися у зазначену квартиру на підставі ордера-розпорядження №59 від 28.03.1973 року та проживають однією сім`єю по даний час. З 2003 року, тобто на протязі 19 років, власник квартири невідомий.

Позивачка ОСОБА_2 володіє відкрито, безперервно, добросовісно квартирою АДРЕСА_2 з часу народження, тобто з 1982 року, однак її родина проживає у зазначеній квартирі з 1957 року, що підтверджується ордером-розпорядженням №16 від 01.01.1957 року, який виданий ОСОБА_15 ( бабуся позивачки).

Із врахуванням зібраних доказів, матеріалів справи, колегія суддів вважає, що позивачі по справі наділені правом на визнання права власності на зазначені квартири за набувальною давністю, оскільки вони проживають в них , відкрито та добросовісно користуються ними протягом тривалого часу, більше 10 років, з часу коли власник невідомий.

Відповідно до ч.1п.п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1; 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_11 загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 31,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 45,3 кв.м, житловою площею 32,6 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк