Справа №751/4338/22
Провадження №4-с/751/31/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Іскра К.П.

представника заявника Геріх Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), стягувач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна,,-

встановив:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Геріх Н.А, звернулась до суду зі скаргою, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з належного ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2014 р.; зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з належного ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2014 р.

Вимоги скарги заявник обґрунтовує тим, що 25.03.2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова був виданий виконавчий лист № 6-1020 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №800003243 у сумі: за кредитом - 1633178,24 грн., судових витрат по сплаті третейського збору в сумі - 99,99 грн.

На підставі вищезазначеного виконавчого листа, 05.03.2014 Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за № 42414833.

05.03.2014 Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення: 1633278,23 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) лише в межах суми боргу.

30.06.2017 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до винесеної постанови виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.06.2020.

Зазначає, що відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_1 відсутні. Окрім того, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень на сьогоднішній день відсутні відомості про відкритті виконавчі провадження відносно заявника.

Вважає, що у зв`язку з тим, що стягувач своїм правом на повторне пред`явлення до виконання виконавчого документу, а саме виконавчого листа № 6-1020 виданий 25.03.2011, не скористався, а відтак, арешт майна боржника порушує права ОСОБА_1 , як власника майна, адже на теперішній час строк, визначений ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», сплив. Таким чином, на сьогоднішній день існує арешт на майні заявника, який порушує його права.

Пояснює, що 13.10.2022 року представником боржника засобами електронного зв`язку була направлена заява про скасування арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2014 року за виконавчим провадженням за № 42414833. Листом №164/21.26 від 19.10.2022 Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові повідомив, що відсутні підстави, визначені ч. 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», для зняття арешту за завершеним виконавчим провадженням АСВП 42414833.

Представник заявника, яка приймала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав, зазначеній у ній.

Представник суб`єкта оскарження у судове засідання не з`явився. Про час та місце його проведення повідомлявся у встановленому порядку. Жодних заяв чи клопотань до суду від нього не надходило.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився. Надав до суду письмові заперечення проти скарги, в якій просить залишити її без задоволення. Також у вказаних запереченнях міститься клопотання представника стягувача про розгляд скарги у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.03.2014 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за № 42414833 з примусового виконання виконавчого листа № 6-1020, виданого 25.03.2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №800003243 у сумі: за кредитом - 1633178,24 грн., судових витрат по сплаті третейського збору в сумі - 99,99 грн. (а.с. 10)

05.03.2014 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у межах суми звернення стягнення: 1633278,23 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) в межах суми боргу (а.с. 11).

30.06.2017 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до винесеної постанови виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.06.2020. (а.с. 12-13).

Заявник звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про скасування арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою від 05.03.2014 року за ВП №42414833 (а.с. 14-15), на яку останнім отримано відповідь про те, що відсутні підстави, визначені ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту за завершеним виконавчим провадженням АСВП 42414833 (а.с. 18-20).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд, розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 року у справі 320/2494/20 зазначив, що позивач який є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження. У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7.02.2014 № 6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі 320/5432/18.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В силу ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Враховуючи ті обставини, що виконавчий документ повернутий стягувачу, повторно на примусове виконання не надходив, строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання сплинув, при цьому при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу накладений раніше арешт не знято, існування даного арешту до цього часу без наявності виконавчих проваджень порушує права заявника як власника майна, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується заперечення представника стягувача з приводу того, що заявником обрано неналежний спосіб захисту свого цивільного права і він мав звернутись до суду з позовною заявою про скасування арешту, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, і саме такий спосіб захисту порушеного права як звернення до суду зі скаргою у порядку, у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, обраний заявником.

Керуючись ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незняття арешту з належного ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2014 р.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з належного ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2014 р.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю. К. Овсієнко