Справа № 348/951/19
Провадження № 22-ц/4808/1270/22
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року, в складі судді Грещук Р.П., повний текст якого складено 30 вересня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні позивача Приватне підприємство «Ремстанкотехсервіс» про відшкодування завданої шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позов обґрунтовано тим, що 04 лютого 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки Shkoda Superb, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки Volkswagen Crafter, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Водієм ОСОБА_2 було порушено вимоги пунктів 9.2»б», 9.4 та 10.1 ПДД України. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пункту 10.1 ПДД України перебувало в причинно-наслідковому зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок скоєної відповідачем дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль марки Volkswagen Crafter держномер НОМЕР_2 , чим спричинено позивачу матеріальну шкоду.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК,5945650 від 21.06.2017 року цивільноправова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». Страховий випадок настав в межах дії договору страхування.

Вартість завданої ДТП шкоди, пов`язаної з придбанням запчастин і ремонтом і ремонтом автомобіля Volkswagen Crafter держномер НОМЕР_2 становить 63051,14 грн.

З метою отримання страхової виплати 06.02.2018 року позивач звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» з відповідною заявою, на що отримав відмову у виплаті страхового відшкодування. Не погоджуючись із рішенням ПАТ «СГ «ТАС», позивач неодноразово звертався до страховика зі скаргами, а також направив докази понесених витрат на ремонт автомобіля, що було проігноровано відповідачем.

Позивач вважає, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є незаконною і такою, що порушує його права як потерпілого, який має право на отримання належного страхового відшкодування, оскільки ПАТ «Страхова група «ТАС» було зобов`язане здійснити страхову виплату за наслідками вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, а тому ПАТ «Страхова група «ТАС» є належним відповідачем по справі і з останнього підлягають стягненню завдані позивачу матеріальні збитки від пошкодження автомобіля марки Volkswagen Crafter держномер НОМЕР_2 в розмірі 63051,40 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа на стороні позивача «Приватне підприємство «Ремстанкотехсервіс» про відшкодування завданої шкоди задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 63051 грн 40 коп заподіяних матеріальних збитків.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 2402 грн 68 коп витрат, пов`язаних із проведенням інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» (висновок експерта №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року), 768 грн 40 коп. сплаченого судового збору та 9600 грн 00 коп. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, всього 12771 грн 08 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року скасувати у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» не має обов`язку відшкодовувати шкоду, спричинену позивачу, оскільки вина ОСОБА_2 в настанні вказаної дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП він притягнутий не був. Посилання суду на висновок експерта №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року є безпідставним та необґрунтованим, оскільки він не досліджував відповідність або ж невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам пункту 12.3 ПДР України та перебування їх у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Судом безпідставно та необґрунтовано всупереч п.2.1 ст. 2, п. 22.1 ст. 22, ст. 29, абз.2 п.36.2 ст.36, п. 12.1 ст. 12, п. 36.3 ст. 36 спеціального ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» було стягнуто з АТ «СГ «ТАС» 63051,40 грн заподіяних матеріальних збитків, без проведення експертизи, без вирахування франшизи та без встановлення відповідності або ж невідповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам пункту 12.3 ПДР України, перебування їх у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Superb», номерний знак: НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , тобто відповідача по даній справі, та автомобіля марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , в результаті якої транспортний засіб останнього отримав механічні пошкодження.

В момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 здійснював експлуатацію керованого ним транспортного засобу на підставі наявного свідоцтва про його реєстрацію та посвідчення водія, що визначено п.2.2 Правил дорожнього руху України, і відповідно, є особою, яка повинна відшкодувати завдані збитки.

Разом з тим, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5945650 від 21.06.2017 року, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». Строк дії страхового договору становив: із 24.06.2017 року до 23.06.2018 року. Ліміт відповідальності страховика згідно полісу: 200000 грн. - шкода життю і здоров`ю; 100000 грн. - майнова шкода; 1000 франшиза (т.1 а.с.21).

Страховий випадок настав в межах дії договору страхування, а саме 04.02.2018 року.

Автомобіль марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на праві власності належить ПП «Ремстанкотехсервіс» (т.1 а.с.20), і перебував у володінні позивача на підставі переданого йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, що відповідає вимогам п.2.2 ПДР України, а тому згідно положень ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року за №3 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ОСОБА_1 наділений правом пред`явлення вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої даному майну.

Як вбачається із матеріалів справи, вартість завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку, пов`язаного із ремонтом автомобіля марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 63051 грн. 14 коп.

Судом також встановлено, що з метою отримання страхової виплати, 06.02.2018 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із відповідною заявою, однак листом страховика за №7596 від 06.08.2018 року, отриманим 20.09.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав наведених у ньому (т.1 а.с.22).

Не погодившись із вищевказаним рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування та вважаючи його таким, що прийняте без виконання обов`язку визначеного п.34.4 ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, без дослідження обставин та механізму настання дорожньо-транспортної пригоди і без врахування підстав настання цивільно-правової відповідальності як страховика за неправомірні дії водія ОСОБА_2 , позивачем було подано відповідні скарги від 24.10.2018 року, отриману 27.10.2018 року та повторно від 14.12.2018 року, отримано 17.12.2018 року, які відповідачем ПАТ «СГ «ТАС» залишені без відповіді (т.1 а.с.24-31).

В подальшому, 06.04.2019 року позивачем було направлено страховику ПАТ «СГ «ТАС» заяву із долученими письмовими доказами понесених ним за наслідками ремонту автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 витрат на суму 63051 грн. 14 коп., з проханням виплати страхове відшкодування, яка також залишена страховиком без виконання (т.1 а.с.32-34, 46, 48, 49, 50).

Суд першої інстанції визнав зазначені докази понесеного ОСОБА_1 матеріального збитку, належними та допустимими, і такими, що підтверджують розмір фактично понесених позивачем витрат на відновлення транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з чим погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність вини ОСОБА_1 щодо вчинення ДТП, яка мала місце 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності Надвірнянського району Івано-Франківської області, встановлена постановою судді апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.07.2018 року, якою констатовано відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що є остаточною та оскарженню не підлягає, а тому в порядку ст.82 ЦПК України, дана обставина доказуванню не підлягає.

Натомість, висновком експерта за №СЕ-19/109-21/11310-ІТ від 17.01.2022 року встановлено, що «… в дорожній ситуації, яка розглядається, в діях водія автомобіля марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності із вимогами пункту 10.1 ПДР України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП». Наведений висновок експерта долучений до матеріалів справи (т.2 а.с.128-130).

В момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 здійснював експлуатацію керованого ним транспортного засобу на підставі наявного свідоцтва про його реєстрацію та посвідчення водія, що визначено п.2.2 Правил дорожнього руху України, і відповідно, є особою, яка повинна відшкодувати завдані збитки.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». Страховий випадок настав в межах дії договору страхування, а саме 04.02.2018 року, в зв`язку чим обов`язок здійснення страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за даний вид шкоди покладається на страховика.

Не погодитися із таким висновком суду неможливо.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності (п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, відповідно до статті 21 Закону №1961-IV, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Пункт 17 даної постанови визначає те, що необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

На підставі вказаного, судом першої інстанції вірно визначено, що майнова шкода, завдана позивачу, підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ТАС», оскільки саме внаслідок винних дій водія автомобіля марки «Skoda Superb», реєстраційний номер ОСОБА_2 , позивачу було завдано шкоду, цивільно-правова відповідальність якого як власника джерела підвищеної небезпеки, тобто даного транспортного засобу була застрахована в даного страховика.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, і з цим погоджується й апеляційний суд, про те, що ПАТ «Страхова група «ТАС» є належним відповідачем в даному судовому спорі, з якого підлягає стягненню матеріальна шкода, завдану ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.02.2018 року близько 14 год. 00 хв. в смт.Ланчин по вул.Незалежності, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Таким чином вбачається, що доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при вирішенні позовних вимог не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення достатньо відповідає критеріям обґрунтованості судового рішення, а доводи апеляційної скарги носять характер незгоди із рішенням суду, були предметом обговорення в суді першої інстанції, і правильність висновків суду не спростовують.

Порушень процесуального права, які б були підставою для скасування оскарженого рішення, апеляційним судом також не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційної скарзі представника відповідача доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 27 грудня 2022 року.

Головуюча Є.Є. Мальцева

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк