Справа № 723/1984/22
Провадження № 2/723/2612/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі головуючої судді Дячук О.О.

при секретарі Яворській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені якої виступає ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту будівництва житлового будинку під час проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно ,-

встановив:

ОСОБА_1 від імені якої виступає ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту будівництва житлового будинку під час проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно .

В позові зазначила, що по АДРЕСА_1 розташоване домоволодіння, яке до 15 квітня 1991 року належало до категорії робітничий двір, в якому з 1983 року проживала мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - голова двору. Останні не перебували в зареєстрованому шлюбі, однак проживали однією сім`єю з 1983 року по день смерті ОСОБА_4 , мали спільну доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 березня 1985 року рішенням виконавчого комітету Сторожинецької районної Ради народних депутатів ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Клинівка (на даний час - с. Панка).

У 1989 році, побудований ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 введено в експлуатацію.

У 1991 році останні отримали дозвіл на будівництво господарських споруд: літньої кухні та сараю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , а 24 січня 2021 - ОСОБА_5 .

19 травня 2022 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . Постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області №39/02-31 від 20 травня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає.

Разом з тим, після смерті ОСОБА_5 , позивачка дізналась, що вітчим за життя склав заповіт, який посвідчений 19 січня 2012 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за №105 (надалі - Заповіт), відповідно до якого все своє майно (рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому належатиме на день його смерті і на що він за законом матиме право) він заповів ОСОБА_3 .

З таким розпорядженням вітчима ОСОБА_1 не погоджується, адже житловий будинок по АДРЕСА_1 будувався за кошти її матері. Натомість ОСОБА_5 було встановлено II групу інвалідності та в період спільного проживання із ОСОБА_4 він не працював. До того ж в позивачки є обґрунтовані сумніви щодо того, чи, справді, ОСОБА_5 вчиняв такий правочин.

Втім, на даний час виникла ситуація, за якої ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на спадкування частки нерухомого майна, яке належало її матері та змушена була звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1983 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлення факту будівництва житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами під час їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також позовною заявою про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зважаючи на викладене, позивачка вважає, що житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами належав її матері та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Письмові документи, які позивачка додала до позовної заяви підтверджують той факт, що ОСОБА_4 в період з 1986 року по 31 серпня 2006 року постійно була працевлаштована.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 був інвалідом II групи і в період спільного проживання із ОСОБА_4 не працював, то фактично житловий будинок із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 був побудований за зароблені та заощаджені матір`ю позивачки кошти.

На підставі вищевикладеного позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період із 1983 року по березень 2007 року; встановити факт будівництва житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивачка та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені в позові обставини.

Відповідач ОСОБА_3 подав на позовну заяву відзив в якому зазначив, рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року по справі № 723/4488/21, яке набрало законної сили 05 травня 2022 року, визнано за ним ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 . За таких обставин позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року по справі № 723/4488/21, яке набрало законної сили 05 травня 2022 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 брала участь у вказаній судовій справі як відповідач. Вказане судове рішення, яке набрало законної сили, має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи.

Згаданим судовим рішенням встановлені наступні обставини, які в силу згаданих норм процесуального права не підлягають повторному доказуванню:

ОСОБА_5 набув вказане домоволодіння в особисту власність за фактом його будівництва відповідно до будівельного паспорта (абзац 9 сторінки 4 судового рішення);'

Судом встановлено, що належних та допустимих доказів того, що спірний житловий будинок був збудований спільними зусиллями матері відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не надано, як і не доведений сам факт їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, побуту та бюджету (абзац 1 сторінки 5 судового рішення).

Крім того, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України (абзац 2 сторінки 5 судового рішення).

Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 був одноосібним власником спірного домоволодіння.

З огляду на викладене, доводи позивача спростовуються рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 березня 2022 року по справі № 723/4488/21, яке набрало законної сили.

Крім того, згідно записів в технічному паспорті (характеристика будівель і споруд) житловий будинок з надвірними спорудами були побудовані в 1973-1989 роках.

Як вже встановлено судовим рішенням у справі № 723/4488/21, діюче на час будівництва будинку законодавство не передбачало виникнення права спільної сумісної власності на житловий будинок у осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких подожень не містив.

Закон України «Про власність» був введений в дію 15 квітня 1991 року, тобто вже після будівництва домоволодіння, а тому не має зворотньої сили і не регулює спірні правовідносини.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин .

Наявні у справі докази не стверджують проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого був збудований спірний будинок, як і будівництво спірного будинку за спільні кошти цих осіб.

Спірний будинок в АДРЕСА_1 був збудований до 2004 року, тобто норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, в даному випадку не підлягають застосуванню.

Зазначені свідками обставини і зміст їх показань стосується в основному їх загальних суб`єктивних тверджень про певні відносини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України.

Факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, оскільки це не свідчить про усталеність відносин, що притаманні подружжю. Необхідно на підставі належних та допустимих доказів встановити факт ведення спільного побуту і наявність взаємних прав та обов`язків, що є обов`язковим для встановлення факту цроживання однією сім`єю.

Сімейних фотокарток та документальних доказів, які б підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. Інших доказів їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу матеріали справи не містять, а факт народження дитини не є безумовною підставою для ствердження, що їх мати та батько проживали однією сім`єю. А тому вважає , що в позові слід відмовити.Просить скасувати заходи забезпечення позову .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин суд вважає необхідним позов задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що по АДРЕСА_1 розташоване домоволодіння, яке до 15 квітня 1991 року належало до категорії робітничий двір. в якому ОСОБА_5 був головою двору. З 1983 року там проживала ОСОБА_4 . ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не перебували в зареєстрованому шлюбі однак мали спільну доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується(витягами з погосподарських книг, копією свідоцтва про народження ОСОБА_6

11 березня 1985 року рішенням виконавчого комітету Сторожинецької районної Ради народних депутатів ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в селі Клинівка (на даний час - с. Панка).

У 1989 році, побудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 введено в експлуатацію.У 1991 році останні отримали дозвіл на будівництво господарських споруд: літньої кухні та сараю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , а 24 січня 2021 - ОСОБА_5 .

19 травня 2022 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . Постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області №39/02-31 від 20 травня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини.

ОСОБА_5 , за життя склав заповіт, який посвідчений 19 січня 2012 року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за №105 , відповідно до якого все своє майно (рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що йому належатиме на день його смерті і на що він за законом матиме право) заповів ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1983 року по 02 березня 2007 року. Протягом цього часу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зазначене підтверджується довідкою, виданою старостою с. Панка від 06 червня 2022 року та витягами з погосподарських книг 1983-1985 рр., 1986-1990рр., 1991-1995 рр., 1996- 2000 рр., 2001 -2005 рр., 2006-2010 рр.

У відповідності до Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26 січня 1934 року №185 «Про первинний облік у сільських радах» була введена по господарська книга, як документ обліку та первинної документації для сільських рад.

Відповідно до пункту 6 Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26 січня 1934 року №185 «Про первинний облік у сільських радах» затверджені на основі цієї Постанови форми первинного обліку є офіційними документами сільських рад і повинні вестися в суворій відповідності з інструкціями Центрального управління народно-господарського обліку Держплану Союзу РСР.

Згідно ст. 11 Закону Української РСР від 19 липня 1968 року «Про селищні, сільські ради народних депутатів» обов`язок по веденню погосподарських книг був покладений на селищні та сільські ради народних депутатів.

Отже, книги погосподарського обліку були основним обліковим документом, який підтверджував факт спільного проживання осіб та спільного ведення ними господарства.

Факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу також підтверджується копією свідоцтва про народження їх спільної доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( яка померла у 2010 році).

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення Фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину: право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Так, під час спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 останніми був збудований житловий будинок та господарські споруди (літня кухня та сарай). Вказане підтверджується копією будівельного паспорту, виданою на адвокатський запит Сторожинецькою міською радою Чернівецького району Чернівецької області 08 червня 2022 року.

Додані до позовної заяви документи, а саме: архівна довідка, видана Архівним відділом №5 Чернівецької РДА від 13 червня 2022 року, довідка Сторожинецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 від 14 червня 2022 року, довідка Панківського НВК від 13 червня 2022 року, підтверджують той факт, що ОСОБА_4 в період з 1986 року по 31 серпня 2006 року постійно була працевлаштована. Той факт, що ОСОБА_5 було встановлено інвалідність II групи підтверджується виписками з погосподарських книг 1986-2010 р.р. Враховуючи те, що ОСОБА_5 був інвалідом II групи і в період спільного проживання із ОСОБА_4 не працював, то фактично житловий будинок із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 був побудований за кошти обох членів господарства, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 будучи допитана в якості свідка надала покази суду, що її мати ОСОБА_9 будувала будинок разом з ОСОБА_10 в с.Панка за свої власні кошти та за кошти, які дав її батько в рахунок розподілу майна при розлученні з її матір`ю. ОСОБА_11 був інвалідом з моменту спільного проживання та ще й до того зловживав спиртним. Її мати ОСОБА_9 утримувала велику рогату худобу, яку продавала і за ці кошти будувалась. З ОСОБА_10 мати почала проживати з 1983 року. План на будівництво брала її мати у березні 1985 року. Там був старий однокімнатний будинок. Вона малою ще там проживала. А потім пам`ятає як будувався будинок і після завершення будівництва вони всі в ньому проживали.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав покази суду, що він є батьком позивачки. Він одружився з ОСОБА_13 в 1976 році і проживав сім років до 1983 чи 1984 року. Він з нею жив в с.Боянчук Заставнівського району. Після розлучення ОСОБА_14 переїхала проживати в с.Панка Сторожинецького району. Після розлучення будинок залишився йому, а він сплатив бувшій дружині 3000 руб. за частку у будинку. Він приїзжав до дітей в школу. Додому до них не ходив. В школі він бачив і бувшу дружину, яка працювала там прибиральницею. З її слів йому було відомо , що вона будується в с.Панка.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надала покази суду, що ОСОБА_16 вона знала, вона її бувша сусідка. Вона її пам`ятає з тих пір коли ОСОБА_14 почала працювати прибиральницею в школі. Не пам`ятає з якого року остання почала проживати в с.Панка. Вона проживала з чоловіком ОСОБА_17 , але чи був зареєстрований між ними шлюб не знає. По АДРЕСА_1 є нове будівництво, воно будувалось тоді, коли там проживала ОСОБА_18 . Чоловік ОСОБА_9 був інвалідом, ходив на милицях. Їй не відомо чи він працював, але думає що ні.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні надала покази суду, що вона знала ОСОБА_16 , оскільки працювала з останньою в санаторії, це було десь приблизно з 1998 року, а може й раніше. Вона ще й жила по сусідству з ОСОБА_13 , неподалік від санаторія. ОСОБА_9 проживала з дітьми та чоловіком, мала гарне господарство. Не знає з якого часу вона там проживала. Її чоловік був інвалідом і отримував пенсію по інвалідності, до тогож пив. Вони разом будували будинок, так як разом проживали. Це вона знає як односельчанка і сама ОСОБА_9 їй розповідала про це. По АДРЕСА_1 Зварич ОСОБА_20 проживала до своєї смерті.

Свідок ОСОБА_21 надала покази суду, що ОСОБА_16 знала з тих пір, коли остання приїхала проживати в с.Панка. Вона з нею жила по сусідству. ОСОБА_9 прийшла жити до чоловіка ОСОБА_22 . Чи реєстрували вони свій шлюб вона не знає, але проживали однією сім`єю і мали спільну дитину. Коли туди прийшла проживати ОСОБА_9 то там був маленький будиночок, а потім побудували разом хороший будинок. У неї були гроші, але звідки не знає. На момент проживання з ОСОБА_23 був інвалідом і ніде не працював. ОСОБА_9 проживала до своєї смерті в тому будинку, що будувала в с.Панка. Конечний ОСОБА_24 є племінником ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні надав покази суду, що ОСОБА_16 знав. Вона проживала в с.Панка з ОСОБА_27 і трьома дітьми. Вона працювала в школі та санаторії техпрацівником. ОСОБА_11 був інвалідом і здається ніде не працював. Вони утримували велику рогату худобу. Він пам`ятає, що вони разом будувались. ОСОБА_9 жила в тому будинку до своєї смерті.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Відповідно до ч.І ст.17 Закону України «Про власність», який був чинний на час існування правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Положення ст.17 Закону України «Про власність» (щодо створення спільної сумісної власності членів сім`ї, які вели будівництво, якщо між ними не існувало іншої домовленості), стосується правовідносин, що виникли після набрання чинності цим законом або продовжувались після прийняття цього Закону в межах часу його дії.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною 2 ст. 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року по справі №163/754/17 колегія суддів зробила висновок про те, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В цій постанові ВС також зазначив наступне, «у зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим»

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

З доданих витягів із погосподарських книг вбачається, що в період спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінювалась як загальна так і житлова площа будинку, в якому проживали останні.

Так, у витязі з погосподарської книги 1983-1985 р.р. зазначається інформація про житловий будинок 1950 року побудови житловою площею 13 кв.м., який в подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було знесено та розпочато будівництво нового житлового будинку.

Згідно витягу з погосподарської книги за 1986-1990 р.р., у 1986 році загальна площа житлового будинку становила 28 кв.м, а у 1987-1990 роках - 85 кв.м., з яких житлова площа - 43 кв.м.

У витягах з погосподарської книги за 1991-1995 р.р. та 1996-2000 р.р. загальна площа житлового будинку аналогічна - 85 кв.м., житлова площа - 43 кв.м.

Відповідно до витягу з погосподарської книги 2001-2005 р.р. загальна площа житлового будинку у 2001-2002 р.р. становила 80 кв.м., житлова площа - 60 кв.м., а у 2003-2005 р.р. загальна площа - 85 кв.м., житлова - 60 кв.м.

У витязі з погосподарської книги 2006-2010 р.р. зазначається, що у 2006 та 2007 роках загальна площа житлового будинку становила 80 кв.м., а житлова площа - 60 кв.м.

Отже, з метою поліпшення умов проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період з 1983 року по 2006 рік здійснювали перебудову житлового будинку. Остання реконструкція була здійснена у 2006 році.

Визначення терміну «реконструкція» надано в Законі України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду». Відповідно до ст.1 цього Закону реконструкція жилого будинку - перебудова жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, пов`язана із зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Відповідно до ч.1 ст.332 ПК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ.

Як зазначалось вище ОСОБА_4 працювала та отримувала заробітну плату, ОСОБА_5 був інвалідом та отримував пенсію. В господарстві вони утримували велику рогату худобу, від якої мали дохід. Інших працюючих осіб , які би проживали в спірному господарстві та вкладували би свої кошти для будівництва та реконструкції будівель по АДРЕСА_1 не встановлено.

Виходячи з вищенаведеного, можна зробити висновок, що житловий будинок загальною площею 80 кв.м. та жиловою площею 60 кв.м. разом із господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень ст.17 Закону України «Про власність» був придбаний внаслідок спільної праці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і належав їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності ІНФОРМАЦІЯ_2 Зварич ОСОБА_28 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з Ѕ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ..

Спадкоємці за законом першої черги майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 були її діти донька ОСОБА_29 , син ОСОБА_30 та донька ОСОБА_6 . Донька ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини і їй відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів на нерухомість. Син ОСОБА_30 спадщину після смерті матері не приймав і не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини. Донька ОСОБА_6 була інвалідом, залишалась проживати після смерті ОСОБА_4 у господарстві по АДРЕСА_1 та користувалась майном, яке належало померлій. Отже фактично спадщину прийняла.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право,оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

(Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18.).

Виходячи із змісту зазначених норм права, враховуючи обставини прийняття спадщини, ОСОБА_29 та ОСОБА_6 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 набули право власності на житловий будинок з по господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , з моменту відкриття спадщини у частках по ј кожна.

ІНФОРМАЦІЯ_4 Вітрюк ОСОБА_31 померла.

Спадкоємцем першої черги за законом її майна , яке, належало ОСОБА_6 на день її смерті і на що вона за законом мала право був її батько ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 після смерті доньки ОСОБА_6 спадщину яка належала їй на день її смерті прийняв, оскільки залишався проживати в будинку АДРЕСА_1 і користувався цим будинком з по господарськими спорудами до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково суд стягує на її користь з відповідача ОСОБА_3 половину сплачених судових витрат в сумі 1488 гр.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постановою Пленуму ВС України від 12.06.1998 р. 3 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», с.17 Закону України «Про власність», п.6 Рішення Конституційного суду України від 03.06.1999р.№ 5-рп/99, Постановою ВС України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 р. по справі № 163/754/17, ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81,89. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 від імені якої виступає ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту будівництва житлового будинку під час проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_25 у період із 1983 року по березень 2007 року.

Встановити факт будівництва житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_25 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнати житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_25 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1488 гр.( одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сторожинецького районного суду Олександра Дячук