Ухвала

16 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 206/666/21

провадження № 61-12237ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів та визнання угоди частково недійсною,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що 26 листопада 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено угоду № 305649 та підписано додатки № 1, 2 до неї, які є невід`ємними частинами угоди. Предметом Угоди є надання послуг системи АвтоТак спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Зазначену угоду між позивачем та ОСОБА_1 укладено з метою придбання автомобіля ЗАЗ Lanos. На асигнаційному акті ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля. ОСОБА_1 скористався правом та звернувся до позивача із заявою від 15 січня 2011 року про вибір іншої марки автомобіля, а саме автомобіля марки ВАЗ 11940-116-30. 24 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль ВАЗ 111940-116-30, кузов № НОМЕР_1 , 2011 року випуску і зареєстрував його на своє ім`я, реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_1 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих послуг, шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків. Після отримання автомобіля ОСОБА_1 неодноразово порушував умови Угоди щодо повноти та строків сплати щомісячних повних внесків, а з жовтня 2019 року припинив сплачувати щомісячні повні внески. Невиконанням свого обов`язку щодо сплати внесків, ОСОБА_1 порушив цивільні права позивача, захист яких здійснюється у встановленому порядку судом, зокрема шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, а отже, сума заборгованості ОСОБА_1 за угодою № 305649 підлягає стягненню в примусовому порядку. Як вже зазначалось, ОСОБА_1 , відповідно до умов Угоди, зобов`язався оплатити 100 відсотків поточної ціни автомобіля та вартість наданих йому за Угодою послуг шляхом оплати 120 щомісячних повних внесків. На виконання умов договору, ОСОБА_1 сплачено 38,9407 % зі 100 % в оплату періодичних платежів та 79 внесків в оплату послуг позивача зі 120 внесків в оплату послуг. Розмір боргу ОСОБА_1 перед позивачем за договором про адміністрування, станом на день подання позовної заяви, складає 61,0593 % від поточної ціни автомобіля та 41 внесок в оплату послуг позивача (щомісячної винагороди), розрахованих згідно з поточною ціною автомобіля. Позивач здійснив заміну автомобіля ЗАЗ Lanos на автомобіль Ravon R4 з 01 листопада 2017 року та в подальшому для розрахунку щомісячних внесків використовувало ціну Ravon R4. Остання відома поточна ціна автомобіля ЗАЗ Lanos, станом на жовтень 2017 року, становила 213 300,00 грн, а автомобіля Ravon R4 - 246 700,00 грн. Тому коефіцієнт для визначення поточної ціни автомобіля ЗАЗ Lanos становив 0,8646129 (213300 грн: 246700 грн х 100 %). 27 вересня 2018 року постачальник автомобілів Ravon повідомив позивача про відсутність в його мережі автомобілів марки Ravon. У жовтні 2018 року позивач здійснив заміну автомобіля RavonR4 на автомобіль Geely Emgrand 7. Остання відома поточна ціна автомобіля Ravon R4, станом на жовтень 2018 року, становила 272 580,00 грн, а автомобіля Geely Emgrand 7 - 319 900,00 грн. Тому коефіцієнт для визначення поточної ціни автомобіля становить 0,8520788 (272580 грн/ 319900 грн). Станом на 03 лютого 2021 року, з урахуванням коефіцієнта зниження вартості, поточна ціна автомобіля для розрахунку суми заборгованості вираховувалась наступним чином: остання відома поточна ціна автомобіля Geely Emgrand 7 становить 299 900,00 грн, з урахуванням коефіцієнту поточна ціна автомобіля Ravon R4 становить 255 538,43 грн, з урахуванням коефіцієнту поточна ціна автомобіля ЗАЗ Lanos становить 220 941,82 грн. ОСОБА_1 за період з грудня 2010 року по вересень 2019 року (включно), сплатив на користь позивача: 79 із 120 внесків в оплату послуг, 38,9407 % із 100 % в оплату чистих внесків (відсоток від поточної ціни автомобіля). Загальний розмір заборгованості: 176 212,81 грн, з яких: чисті внески у відсотках - 100 % - 38,9407 % = 61,0593 % від ціни автомобіля, чисті внески в гривнях - 220 941,82 грн х 61,0593 % = 134 905,53 грн, щомісячні внески в оплату послуг (кількість) - 120 - 79 = 41 внески в оплату послуг, щомісячні внески в оплату послуг у гривнях - 41 307,28 грн.

Крім того, 11 січня 2011 року між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого, останні зобов`язались відповідати перед кредитором як солідарні боржники у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за угодою № 305649. Вказаний договір поруки посвідчено та зареєстровано 11 січня 2011 року в реєстрі за № 26 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Карпухіною Л. Ф. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно відповідають перед позивачем за невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою. Враховуючи викладене, представник позивача просив стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за угодою від 26 листопада 2010 року № 305649 в розмірі 176 212,81 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 643,19 грн, тобто по 881,06 грн з кожного.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживачів та визнання угоди частково недійсною, яка обґрунтована тим, що 24 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль ВАЗ 111940-116-30, 2011 року випуску. ОСОБА_1 відповідно до умов угоди зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (щомісячні чисті внески) та вартість наданих послуг (щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків. Протягом дії даної угоди, ОСОБА_1 сплатив на користь позивача внески у загальному розмірі 105 048,25 грн. Однак, на думку позивача за первісним позовом, ОСОБА_1 сплатив лише 38,9407 % від вартості придбаного автомобіля, а також лише 79 зі 120 внесків в оплату послуг позивача. Протягом дії угоди, позивач за первісним позовом самостійно, без згоди ОСОБА_1 та без будь-якого погодження з ним, змінював модель та вартість автомобіля, що є предметом угоди, у зв`язку із чим, на думку позивача за первісним позовом, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Авто Просто» станом на сьогоднішній день складає 176 212,81 грн, з яких 134 905,53 грн - заборгованість за вартість автомобіля, 41 307,28 грн - заборгованість по оплаті послуг. 11 січня 2011 року між ТОВ «Авто Просто», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, на підставі якого поручителі зобов`язались відповідати перед ТОВ «Авто Просто» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за угодою. ОСОБА_1 вважав, що право позивача за первісним позовом в односторонньому порядку змінювати модель/марку та ціну автомобіля є несправедливим по відношенню до ОСОБА_1 як до споживача його послуг, оскільки уклавши договір про придбання автомобілю марки ЗАЗ Lanos та отримавши у власність автомобіль марки ВАЗ, ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати ціну за інший автомобіль - Geely Emgrand 7, що є автомобілем вищого класу із вищою ціною. Угодою не передбачено право ОСОБА_1 на розірвання договору у випадку одностороннього збільшення ТОВ «Авто Просто» ціни договору, а виключно обов`язок сплачувати вартість будь-якого автомобілю, що буде обраний «Авто Просто» на власний розсуд. При чому, в угоді відсутні будь-які критерії обрання ТОВ «Авто Просто» автомобілю. Також, як визначено угодою, від вартості автомобіля, обраного ТОВ «Авто Просто» самостійно, без згоди споживача, залежить також і розмір оплати послуг ТОВ «Авто Просто» за угодою. Отримавши послугу від ТОВ «Авто Просто», ОСОБА_1 не зрозуміло збільшення розміру оплати послуги ТОВ «Авто Просто», якщо ОСОБА_1 вже отримав послугу за ціною на момент її отримання - а саме отримання автомобіля у власність. Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 просив визнати недійсними пункти 9.1., 9.2. та 9.4. Додатку № 2 «Правила функціонування системи придбання в групах АвтоТак угоди № 305649, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» 26 листопада 2010 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою від 26 листопада 2010 року № 305649 в розмірі 176 212,81 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі по 881,06 грн з кожного. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у грудні 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Предметом спору у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 176 212,81 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вимоги немайнового характеру про захист прав споживачів та визнання угоди частково недійсною, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

Відтак, справа № 206/666/21 є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, враховуючи ціну та предмет позову, висновки суду апеляційної інстанції, зроблені за результатами оцінки доказів, а також доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються неправильної оцінки апеляційним судом доказів у справі, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, з такими доводами заявника не погоджується і вважає їх безпідставними.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Таким чином, заявник не зазначив в чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів та визнання угоди частково недійсною відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак