ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1617/22

Головуючий у першій інстанції - Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1127/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Мамонової О.Є.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

У С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на період її навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.05.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, з жовтня 2014 року вона та дочка ОСОБА_4 проживали разом з відповідачем однією родиною, а 11.11.2014 сторони уклали шлюб. За власною ініціативою 11.08.2016 відповідач визнав батьківство ОСОБА_3 , про що внесені зміни до актового запису про її народження.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2011 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Дочка ОСОБА_3 навчається в Таврійському національному університеті імені В. І. Вернадського, на денній формі навчання, термін навчання з 01.09.2019 по 31.08.2023, проживає в гуртожитку, має побутові витрати на одяг, проїзд, поповнення телефону, канцелярські приладдя, їжу, які необхідно забезпечувати.

Зазначала, що з початку воєнного стану вона не отримує ні заробітної плати, ні пенсії, а відповідач має можливість надавати доньці матеріальну допомогу, оскільки отримує пенсію та є військовослужбовцем (мобілізований з початку бойових дій).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання, в розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 27.05.2022 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2023.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Веремій Т.М. просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір визначених до стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання до розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.05.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, посилаючись на його незаконність, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у значно більшому розмірі, ніж визначено судом. 1/12 частина доходу не є достатнім розміром та не дасть можливості для належного забезпечення навчання дочки, її харчування, проживання у гуртожитку, проїзду до місця навчання та для поточних витрат студента.

Заявниця зазначає, що донька не працює, власного доходу не має, сама позивачка перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, має та утриманні молодшого сина. Відповідач, у свою чергу, отримує заробітну плату в зв`язку із перебуванням на військовій службі в лавах Збройних Сил України та одночасно отримує пенсію по інвалідності .

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_5 є повнолітньою особою, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати; врахувавши матеріальний стан, наявність у відповідача інших аліментних зобов`язань, перерахування останнім коштів на користь позивачки у період - травень 2022 року, стан здоров`я відповідача та наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб, а також зміни в організації учбового процесу внаслідок введення воєнного стану на території України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2014, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.01.2022 розірвано (а. с. 14).

Згідно свідоцтва про народження (повторно), виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області серії НОМЕР_1 від 23.08.2016, актовий запис № 1107, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 15)

З Витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №5 від 23.08.2016, вбачається, що 23.08.2016 в актовий запис № 1107 за заявою батька та матері відповідно до ст. 125, 126 СК України, внесені зміни, а саме зазначено ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 (а.с. 16-17).

ОСОБА_5 є студенткою 3 курсу Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2019 по 30.06.2023, навчання за рахунок бюджетних коштів, що підтверджується копіями довідок навчального закладу від 19.07.2021 року за № 325, від 18.01.2022 за № 11 (а.с. 19, 20).

01.09.2021 ОСОБА_3 укладено договір № 275 найму житлового приміщення в гуртожитках Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського, згідно з яким університет надає студенту ОСОБА_3 оплатно житлове приміщення (ліжко-місце) за адресою: АДРЕСА_1 з 01.09.2021 по 30.06.2022, на підставі якого ОСОБА_4 видано ордер (а.с. 21,22).

У матеріалах справи наявні копії квитанцій про сплату ОСОБА_3 послуг Інтернету на загальну суму 461 грн та за проживання в гуртожитку за періоди з 01.11.2021-31.12.2021, 01.07.2021 - 31.08.2021 в сумі 1892 грн (а.с. 5-10).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, стосовно ОСОБА_1 за параметрами запиту права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження - відомості відсутні (а.с. 25).

Відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 групи, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (а.с. 26, 77).

Згідно копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 від 24.02.2022 року, ОСОБА_2 проходить війську службу (а.с. 76).

Відповідно до виписок по картковому рахунку АТ «ПриватБанк» ОСОБА_2 майже щомісячно з вересня 2021 року по липень 2022 року перераховував кошти ОСОБА_1 в рахунок аліментів, коментар до платежу: аліменти на дітей (а.с. 74 - 75).

У матеріалах справи наявні копії медичної документації за 2017, 2018, 2021, 2022 роки, на підтвердження проходження відповідачем лікування внаслідок отриманих ним при виконанні військового обов`язку травм (а.с. 80 - 92).

Мати відповідача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонер за віком (а.с. 78).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (Постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20)).

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з навчанням в університеті на денній формі навчання за рахунок бюджетних коштів ОСОБА_5 має майнові витрати на забезпечення вирішення всіх побутових потреб і, відповідно, потребує матеріальної допомоги. Колегія суддів погоджується з визначеним до стягнення з ОСОБА_2 розміром аліментів, оскільки відповідач, з урахуванням розміру його доходу, що отримує як військовослужбовець, може надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомогу, такий розмір відповідає викладеним у рішенні суду обставинам справи, є необхіднім та достатнім. При цьому, при визначенні розміру аліментів районним судом вірно враховано принцип рівності обов`язку обох батьків щодо утримання дочки.

Доводи апеляційної скарги про те, що 1/12 частина заробітку (доходу) відповідача, визначена судом до стягнення в рахунок аліментів, є замалою та не дасть можливості для належного забезпечення навчання дочки, її харчування, проїзду до місця навчання та для поточних витрат студента, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що із впровадженням воєнного стану в Україні, здебільшого, практикується дистанційна форма навчання, що виключає витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання та проживанням у гуртожитку. З офіційного сайту Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського, де навчається ОСОБА_3 , вбачається, що навчальний заклад перейшов на дистанційну форму навчання. Також за поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позов, ОСОБА_1 разом з дітьми наразі знаходиться за кордоном, на спростування вказаного стороною позивача не подано належних доказів.

Таким чином, розглядаючи даний спір, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим в судовому засіданні доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Ураховуючи те, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 31.10.2022 дію рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.09.2022 зупинено відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦПК України, виконання судового рішення за результатами перегляду підлягає поновленню.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2022 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко