Справа № 758/5181/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 320 051,53 грн., яка виникла станом на 16.03.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 384/110/07-Пі, з подальшим внесенням змін та доповнень. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 616 100,00 грн. Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові, що підтверджується заявою на видачу готівки. У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 16.03.2017 року має прострочену заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом - 570 065,73 грн., заборгованість за відсотками - 609 600,77 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом -79 809,20 грн., розмір інфляційних втрат за відсотками - 60 575,83 грн. В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, яким є ОСОБА_1 , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України 15.10.2007 року Позивач та фізична особа - ОСОБА_2 , уклали Договір Поруки № 04/П-724. На виконання умов договору позичальнику та поручителю була направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

Ухвалою від 03.05.2017 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом (суддя Роман О.А.)

23.06.2017 року ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати договір кредиту від 15.10.2007 недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що при укладанні договору працівники Банку, скористувавшись тяжким моральним станом ОСОБА_3 через смерть близького родича, ввели в оману щодо порядку розрахунків і досягли неправомірного укладання договору кредиту.

В зв`язку з неодноразовим постійним апеляційним та касаційним оскарженням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі, що зумовило витребування з районного суду справи в різні періоди відповідно Київським апеляційним судом та Верховним Судом, питання про прийняття зустрічного позову до провадження та об`єднання його з первісним позовом вирішено під час підготовчого провадження в підготовчому засіданні протокольною ухвалою від 05.08.2020 р.

Ухвалою від 06.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом, який є представником відповідача за зустрічним позовом, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, до суду подав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує, просив первісний позов задовільнити в повному обсязі.

Відповідач-1 за первісним позовом та відповідач-2 за зустрічним позовом - ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подано, до суду подала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що була вимушена виїхати з Києва через введений у країні воєнний стан.

Відповідач-2 за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_2 та/або його представник, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подавали, а також не подана заява про розгляд справи без їх участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в призначене після закриття 06.07.2022 р. підготовчого провадження (том 2 арк.спр.52-57) судове засідання на 17.08.2022 р. позивач за зустрічним позовом та/або його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, що підтверджується листом про доставку електронного листа, про причини неявки суд не повідомили, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавали.

Враховуючи першу неявку всіх учасників справи в судове засідання 17.08.2022 р., на підставі ст.223 ч.2 ЦПК України, судовий розгляд справи був відкладений на 26.10.2022 р. (том 2 арк.спр.68-71)

В судове засідання 26.10.2022 р. позивач за зустрічним позовом та/або його представник не з`явились, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується листом про доставку електронного листа, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи без участі позивача не подавав.

Отже, позивач за зустрічним позовом, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 26.10.2022 р. не з`явився, що є повторністю (тобто двічі поспіль), із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним повідомлявся в установленому законом порядку за його номером телефону, що міститься в матеріалах справи. Повідомлення у вказаний спосіб, з урахуванням воєнного часу та відсутності бюджетного фінансування на відправлення поштової кореспонденції, суд вважає таким, що відповідає закону.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тим самим, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №465/205/17, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц.

Системний аналіз п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч.2 ст.257 ЦПК України).

Згідно зі статтею 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №558/9/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи, або виконанням рішення, ухваленого на користь особи. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц.

Як вбачається з матеріалів, справа тривалий час перебуває в провадженні суду саме через постійне оскарження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження у справі від 03.05.2017 р., яка в зв`язку із набуттям з 08.02.2020 р. змін до ЦПК України Законом № 460-ІХ від 15.01.2020 р. не підлягає апеляційному оскарженню.

Отже, ОСОБА_2 , достеменно знаючи про перебування в провадженні районного суду його зустрічного позову, маючи об`єктивну можливість бути обізнаним про час та місце розгляду справи (при цьому дана інформація є відкритою для учасників справи і міститься на сайті «Судова влада України» в мережі Інтернет, жодного разу не з`явився в судові засідання, рухом справи не цікавився та зловживав своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивачем за зустрічним позовом було допущено повторність (друга підряд) неявки в судове засідання, а заява про розгляд справи за відсутності позивачем за зустрічним позовом не подана і неявка позивача за первісним позовом перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення вищевказаного зустрічного позову без розгляду на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Залишення зустрічного позову без розгляду не позбавляє ОСОБА_2 права звернутись з вищевказаним позовом в установленому законом порядку в порядку самостійного судового провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова