КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Волошин В.О.
Апеляційне провадження №22ц/824/ 8231/ 2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця про скасування наказу про відрахування, стягнення коштів за неотримане навчання.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

В червні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 19 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивачки здійснити навчання її сина ОСОБА_2 , на медичному факультеті за спеціальністю «Лікувальна справа».

Наказом № 762/л-1 від 13 лютого 2015 року студента ОСОБА_2 було відраховано з університету з 02 лютого 2014 року за невиконання вимог навчального плану, графіку навчального процесу та індивідуального навчального плану.

На думку сторони позивача зазначений наказ відповідача про відрахування її сина, є незаконним, оскільки відповідачем не було надано ОСОБА_2 індивідуальний план навчання, а також академічна заборгованість відбулася у зв`язку з пропуском учбових занять з поважних причин. Також на думку сторони позивача мало місце некоректне виправлення оцінок студента, зокрема по предмету «Медицина надзвичайних ситуацій».

Також на думку сторони позивача, оскільки відрахування відбулося з першого курсу студента (сина позивачки), то відповідач зобов`язаний повернути грошові кошти за оплату навчання в університеті за другий курс, які були здійсненні позивачкою. Проте, в досудовому порядку всі звернення сторони позивача відповідачем ігноруються, у зв`язку з чим сторона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

- скасувати наказ відповідача від 13 лютого 2015 року № 762/л-1-1127 (далі по тексту - вимога № 1);

- стягнути з відповідача 7887,0 грн. за ненадане навчання, що передбачалося договором № 2013/л-1-1127 від 19 серпня 2013 року . (далі по тексту - договір) та судовий збір (далі по тексту - вимога № 2).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково .

Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 плату за договором № 2013/л-1-1127 від 19 серпня 2013 року у розмірі 7887 грн , судовий збір у розмірі 704 ,80 грн .

В решті позову відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилалася на неповне з`ясування судом обставин , що мають значення для справи. Суд не визначив характер спірних правовідносин, Крім того зазнчив, що суд прийшов до висновку, що відрахування студента ОСОБА_2 є законним , тому незрозумілим є висновок про стягнення коштів, оскільки сам факт законного відрахування студента є умовою, за якої кошти за навчання не можуть бути йому повернуті.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 06 жовтня 2022 року, 10 листопада 2022 року, 15 грудня 2022 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило . Представник апелянта приймав участь у розгляді справи в апеляційному суді. Позивачка до суду не з`явилася, заяв про причини неявки суду не направила, а тому в силу ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції , 19 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 1.1. якого відповідач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів позивачки здійснити навчання її сина - ОСОБА_2 , на медичному факультеті за спеціальністю «Лікувальна справа».

Відповідно до п. 2.2. договору, позивачка зобов`язувалась сплатити за весь час навчання (6 років, 12 учбових семестрів) 94 644,0 грн після зарахування.

Вартість навчання за один семестр становить 7887,0 грн.

У випадку відрахування студента з університету на підставах, викладених в підпунктах а), б), в), г) п. 2.1.6 даного договору сума, внесена замовником (позивачкою) за навчання не повертається, а в разі відрахування на основах викладених в підпунктах д), е) п. 2.1.6 та при академічній відпустці (п. 2.1.7) сума оплати вираховується пропорційно фактичному строку навчання в семестрі (п. 4.4. договору).

За змістом п. 2.1.6 договору, університет має право відрахувати студента у випадках:

а) невиконання навчального плану;

б) пропусків занять без поважних причин;

в) невиконання умов договору;

г) за власним бажанням;

д) за станом здоров`я, при виникненні медичних протипоказань до навчання за відповідною спеціальністю.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про вищу освіту» (тут і далі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Стаття 63 Закону України «Про вищу освіту» визначає обов`язки осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, зокрема, дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.

Підстави для відрахування здобувача вищої освіти передбачені ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», зокрема, такою є невиконання індивідуального навчального плану.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2015 року відповідачем було видано наказ № 762/л-1, відповідно до якого відраховано з університету ОСОБА_2 за невиконання вимог навчального плану, графіку навчального процесу та індивідуального плану з 02 лютого 2014 року (а.с. 4)

Звертаючись до суду з вказаним позовом , ОСОБА_1 просила суд скасувати зазначений вище наказ.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, позивачка в порушення ст. ст. 76-81 ЦПК України не надала суду жодного належного і допустимого доказу, щодо порушення права позивачки чи її інтересу зазначеним наказом .

При цьому, судом встановлено, що на час видачі зазначеного наказу відповідачем, як і на час звернення до суду з вказаним позовом, син позивачки був повнолітнім, і не уповноважував останню на представництво його інтересів в суді.

Не було надано позивачем належних і допустимих доказів, щодо відсутності у ОСОБА_2 під час навчання в університеті академічної заборгованості певних предметів.

Судом встановлено, що студент ОСОБА_2 був відрахований з університету з 02 лютого 2014 року, згідно наказу відповідача від 13 лютого 2015 року № 762/л-1 за невиконання вимог навчального плану, графіку навчального процесу та індивідуального навчального плану.

З огляду на те, що позивачка не надала будь-яких доказів на спростування підстав відрахування ОСОБА_2 , висновок суду щодо відсутності підстав для скасування вказаного наказу є цілком обґрунтованим.

Відповідно до квитанції № QS 23972728 Придніпровського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» позивачкою 11 лютого 2015 року була здійснена оплата за другий курс навчання в сумі 7887,0 грн, згідно з договором , а саме за весняно-літній семестр.

Згідно графіку навчального процесу на 2014-2015 рік тривалість весняного семестру другого курсу медичного факультету триває з 02 лютого по 19 червня 2015 року.

Проте студента було відраховано з університету з 02 лютого 2014 року

В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно п.п.4.4 Договору від 19 серпня 2013 року (а.с. 14-15) у випадку відрахування студента з університету на підставах , викладених в п.п. а),б),в),г) п. 2.1.6 договору сума, внесена замовником за навчання не повертається , а вразу відрахування на підставі п.п. д), е) п. 2.1.6 та при академічній відпустці ( п. 2.1.7) сума оплати вираховується пропорційно фактичному строку навчання в семестрі .

З огляду на встановлені судом обставини , суперечливим є висновок суду щодо повернення коштів за навчання , оскільки суд першої інстанції не знайшов підстав для скасування наказу про відрахування студента ОСОБА_2 .. При цьому в наказі, як встановлено судом, зазначено, що ОСОБА_2 відрахований за невиконання вимог навчального плану, графіку навчального процесу та індивідуального навчального плану( тобто на підставі п.2.1.6. договору) .

За таких обставин рішення суду в цій частині не може вважатися законним і обґрунтованим, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення коштів . З огляду на задоволення скарги в цій частині, підлягає скасуванню і рішення в частині розподілу судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.367 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення в частині стягнення коштів підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення коштів з відповідача на користь ОСОБА_1 , в іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України , суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного медичного університету ім. О.О.Богомольця задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця в сумі 7887 грн та судових витрат в сумі 704,80 грн скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про стягнення коштів на завчання в сумі 7887 грн та судових витрат в сумі 704,80 грн відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 03 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: