Справа № 156/965/18
Провадження № 2/156/1/22
Рядок статзвіту № 47
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.,

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,

позивача (за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 156/965/18 за правилами загального позовного провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів та об`єкта незавершеного будівництва об`єктами спільної сумісної власності, про визначення розміру частки в об`єкті незавершеного будівництва, про поділ майна подружжя та про припинення спільної сумісної власності на рухоме та нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та орган опіки та піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області

в с т а н о в и в :

І. Суть спору та позиції учасників справи

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке було набуте ними шляхом спільної праці, коштів та зусиль. Просила в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с. Низкиничі, кадастровий номер :02:002:093 та на незавершене будівництво житлового будинку, яке знаходиться на території вище вказаної земельної ділянки. Решту майна: міні екскаватор гусеничний, д.р.н НОМЕР_1 , марки SCHAEFF HR 12, 1994 року випуску; міні екскаватор гусеничний д.р.н НОМЕР_2 , марки SCHAEFF HR 12, 2002 року випуску; фургон марки Fiat-Ducato д.р.н. НОМЕР_3 , 2007 року випуску вважає за необхідне залишити у власності відповідача.

ОСОБА_1 не погодився із зазначеним у первісному позові обсягом спільно нажитого майна та звернувся із зустрічними позовними вимогами та просить визнати транспортний засіб - фургон малотоннажний вантажний Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 , 2006 року випуску, дата реєстрації 22.02.2014 року, який зареєстрований за ОСОБА_2 ; транспортний засіб - марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , 2006 року випуску, дата реєстрації 30.08.2013 року, який зареєстрований за ОСОБА_2 ; об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на території земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що розташований в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075 об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Просить поділити спільне майно наступним чином: визнати за ним право на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на території земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075; визнати його співзабудовником Ѕ частини побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на території земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075; залишити за ним право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області, кадастровий номер :02:002:093 припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вище вказану земельну ділянку. Решту майна, а саме, транспортний засіб - фургон малотоннажний вантажний Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 , 2006 року випуску, дата реєстрації 22.02.2014 року та транспортний засіб - марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , 2006 року випуску, дата реєстрації 30.08.2013 року, які зареєстровані за ОСОБА_2 залишити у власності ОСОБА_2 та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказані транспортні засоби; визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на території земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075. Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь судові витрати в розмірі 28404,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_2 13 серпня 1996 року укладено шлюб. Від шлюбу у них народилось троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя між сторонами не склалося, в результаті чого рішенням Нововолинського міського суду від 25 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом із матір`ю, однак перебувають на спільному утриманні своїх батьків. На час припинення сімейних відносин, а саме, припинення спільного ведення господарства, обсяг спільно нажитого подружжям майна складався із земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області, кадастровий номер :02:002:093, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 червня 2006 року; об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, який знаходиться на території земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075, право власності на земельну ділянку оформлено на ОСОБА_3 (батька колишньої дружини ОСОБА_2 ). Будівництво даного об`єкта незавершеного будівництва позивач з відповідачем здійснювали з 2012 по 2016 роки; транспортний засіб - фургон малотоннажний вантажний Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 , 2006 року випуску, дата реєстрації 22.02.2014 року та транспортний засіб - марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , 2006 року випуску, дата реєстрації 30.08.2013 року, вказані транспортні засоби зареєстровані на відповідача ОСОБА_2 .

Що стосується визнання транспортних засобів та об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на території земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075 об`єктами спільної сумісної власності сторін, то позивач зазначає, що в 2011 році він із ОСОБА_2 вирішили збудувати житловий будинок в с. Мельники Шацького району Волинської області. Позивач, ОСОБА_1 , особисто займався питанням пошуку земельної ділянки для будівництва, вів переговори з продавцем, домовлявся про ціну купівлі та сплачував кошти за придбання земельної ділянки. Саму процедуру оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_1 доручив дружині ОСОБА_2 , так як саме в момент підписання та нотаріального посвідчення договору перебував за межами України. Як наслідок, договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075 укладений 05 серпня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_2 . Він спочатку заперечив щодо реєстрації земельної ділянки на батька дружини ОСОБА_3 , однак ОСОБА_2 переконала його, що незалежно від того на кого оформлена земельна ділянка, все рівно вона в подальшому залишиться їм та їхнім дітям. У 2013 році за особистим замовленням ОСОБА_1 надано креслення щодо будівництва житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці. Починаючи з 2012 року ОСОБА_1 здійснено купівлю будівельних матеріалів та розпочато будівельні роботи, що стверджується письмовими доказами: видатковою накладною № 8 від 23.11.2012 року на будівельні матеріали на суму 7836 грн.; видатковою накладною № ЮФ-00681 від 29.08.2014 року на будівельні матеріали на суму 1446,77 грн.; видатковою накладною № ЮФ -00696 від 02.09.2014 року на будівельні матеріали на суму 1475,14 грн.; видатковою накладною № ЮФ-00712 від 04.09.2014 року на будівельні матеріали на суму 1599,25 грн.; видатковою накладною № ЮФ-00831 від 23.09.2014 року на будівельні матеріали на суму 1833,58 грн.; товарними чеками: від 30.10.2014 року на суму 11875 грн.; від 20.11.2014 року на суму 6750 грн.; від 27.04.2016 року на суму 1068 грн.; від 12.05.2016 року на суму 306 грн.; від 16.06.2016 року на суму 45 грн.; від 27.03.2015 року на суму 150 грн.; накладними від 15.09.2014 року на суму 9000 грн.; від 03.09.2014 року на суму 9000 грн.; від 14.08.2014 року на суму 9000 грн.; від 18.05.2016 року на суму 2318 грн.; від 18.05.2016 року на суму 2318,48 грн., загальна сума понесених витрат становить 64003,22 грн. Усі витрати на будівництво житлового будинку на земельній ділянці кадастровий номер :03:001:0075, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснював особисто, а саме, від доходів отриманих за здійснення підприємницької діяльності. ОСОБА_1 виключно сам займався будівництвом даного об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, купував будівельні матеріали, наймав на роботу будівельників та розраховувався з ними. З врахуванням норм законодавства вважає, що об`єкт незавершеного будівництва зведений за час шлюбу на території земельної ділянки площею 0,15 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Однак, відповідач ОСОБА_2 не визнає вказаний об`єкт - об`єктом спільної сумісної власності та відмовляється добровільно провести поділ зазначеного майна, що унеможливлює його здачу в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та отримання позивачем права власності на частину нерухомого майна, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду із позовом про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності подружжя з реальним розміром частки; визнати за ним право забудовника на 1/2 частину побудованого, але не зданого в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями на земельній ділянці, що в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075 з подальшим введенням в експлуатацію та реєстрацією права власності.

Також на час припинення сімейних відносин до обсягу спільно нажитого подружжям майна належали земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що в с. Низкиничі Іваничівського району, кадастровий номер :02:002:093; транспортний засіб фургон малотоннажний вантажний Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 , 2006 року випуску, дата реєстрації 22.02.2014 року та транспортний засіб марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , 2006 року випуску, дата реєстрації 30.08.2013 року.

З врахуванням того, що транспортні засоби відносяться до неподільних речей та зареєстровані за ОСОБА_2 , то вважає, що їх слід залишити ОСОБА_2 , а йому залишити спірну земельну ділянку в с. Низкиничі враховуючи, що на ній знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, який вважає, належить йому на праві особистої приватної власності.

ОСОБА_2 у відзиві на зустрічну позовну заяву просить у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю із зазначенням заперечень та вказала, що при поділі майна слід врахувати, що діти залишились проживати разом із нею і ОСОБА_1 їх не утримує, тому її частка у спільному майні має бути збільшена. Вважає за доцільне провести поділ майна шляхом визнання права власності за нею на незавершений житловий будинок, літню кухню та земельну ділянку в АДРЕСА_2 . Також просить врахувати, що ОСОБА_1 розпорядився частиною транспортних засобів (екскаватори та фургон), які перебували у спільній власності без її згоди, тому має право на отримання відповідної грошової компенсації від вартості відчужуваного не в інтересах сім`ї майна; транспортний засіб - автомобіль Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , 2006 року випуску просить залишити у її власності, а транспортний засіб - фургон малотоннажний вантажний, марки Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 та транспортний засіб - скутер марки Honda, модель DIO1990 року випуску вважає за доцільне залишити у власності ОСОБА_1 . Також посилається на те, що ОСОБА_1 взагалі не згадує про житловий будинок, літню кухню та земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Однак, вважає, що вказане майно повинно бути включене до складу спільно нажитого майна подружжя. Земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в с. Низкиничі, кадастровий номер :02:002:093 набута ними під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2006 року, однак усі документи оформлялися на ОСОБА_1 в тому числі і державний акт на право власності на земельну ділянку. Після купівлі земельної ділянки в с. Низкиничі, влітку 2006 року ними замовлено робочий проект на будівництво будинку та літньої кухні та розпочато будівництво. ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась дочка ОСОБА_5 . Однак, у грудні 2007 року у їх доньки виявлено тяжке захворювання та проводилось дороговартісне лікування. В період лікування дочки, ОСОБА_1 завжди перебував з ними і у період часу з 2007-2008 роки будівництво будинку в с. Низкиничі зупинено. Кошти від продажу квартири, що знаходилась в АДРЕСА_3 були витрачені на лікування дочки. Будівництво будинку та літньої кухні відновлено з літа 2009 року. Вказане будівництво проводилось за спільні кошти, отримані від підприємницької діяльності. З серпня 2016 року вони разом не проживають, вона переїхала на проживання у АДРЕСА_4 . Вважає, що житловий будинок, літня кухня та земельна ділянка розміром 0,10 га, що знаходяться в АДРЕСА_2 є об`єктами спільної сумісної власності і при поділі майна мають обов`язково враховуватися та просить вказане майно залишити їй, а решту майна залишити у власності ОСОБА_1 .

Що стосується незавершеного будівництвом житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , то такий не є об`єктом їх спільної сумісної власності і не може входити до переліку майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке підлягає поділу, оскільки вказаний будинок побудували її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . У них виникло право власності на даний будинок, оскільки вони є законними власниками земельної ділянки під спірним будинком. Також у 2010 році ними спільно придбано два міні-екскаватори, якими в подальшому надавались послуги фермерам. Однак, ОСОБА_1 22 вересня 2016 року продав екскаватори ОСОБА_10 , а також ним був реалізований фургон Фіат-Дукато, 2007 року випуску, номерні знаки НОМЕР_3 без її згоди, як співвласника вказаних транспортних засобів.

За відсутності її згоди на відчуження спірних транспортних засобів вона має право на відповідну компенсацію вартості відчужуваного не в інтересах сім`ї майна. Також у їх спільній власності перебувають й інші транспортні засоби, зокрема, фургон малотоннажний вантажний, марки Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 , який зареєстрований на неї, однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_1 ; автомобіль марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , який також зареєстрований на неї та перебуває у її користуванні; скутер марки Honda, модель DIO1990 року, який зареєстрований на ОСОБА_1 та перебуває у його користуванні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 не погоджується із зазначеним у зустрічному позові обсягом спільно нажитого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та у письмових поясненнях щодо зустрічного позову представник ОСОБА_11 вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2011 року ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . В подальшому на його ім`я виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку та технічну документацію з присвоєнням кадастрового номеру. Зазначене майно набуто у власність разом із його дружиною ОСОБА_9 . Надалі, у 2012-2014 роках, за їхні спільні кошти розпочато будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці, що стверджується робочим проектом на будівництво житлового будинку та повідомленням про початок будівництва. У зв`язку з тим, що він є пенсіонером і за станом здоров`я не міг щоденно перебувати на будівництві, попросив свою дочку ОСОБА_2 допомогти у процесі будівництва. Однак, усі кошти необхідні для придбання будівельних матеріалів, розрахунку з будівельниками надавали він разом із своєю дружиною. ОСОБА_1 інколи брав участь у допомозі по будівництву будинку, однак він йому компенсовував всі витрати. Він разом із дружиною заповіли земельну ділянку та будинок в АДРЕСА_1 своїм внукам. З врахуванням викладеного вважає, що вимоги ОСОБА_1 відносно незавершеного будівництвом будинку в АДРЕСА_1 є незаконними та необґрунтованими, тому у їх задоволенні слід відмовити (а.с. 40-42 Том № 1).

ІІ. Процесуальні дії у справі

01.11.2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

22.12.2018 року відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2019 року (попередній склад суду) об`єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву із первісним позовом.

15 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (попередній склад суду).

21 лютого 2019 року представником третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_11 подано письмове пояснення щодо зустрічного позову.

13 березня 2019 року зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 (а.с.53, том № 2) до прийняття спадкоємцями спадщини після її смерті та залучення спадкоємців до участі у справі в якості третіх осіб (попередній склад суду) (а.с. 47-48, том № 2).

15 липня 2019 року поновлено провадження у справі (попередній склад суду).

24 лютого 2020 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Орган опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради. (попередній склад суду).

05 серпня 2020 року суддею Федечко М.О. прийнято до свого провадження зазначену справу.

29 грудня 2020 року призначено комплексну судову будівельно-технічну, оціночно будівельну та авто товарознавчу експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі.

24 березня 2021 року поновлено провадження у справі.

21 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи № 156/468/18 в рамках зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання транспортних засобів та об`єкта незавершеного будівництва об`єктами спільної сумісної власності, про визначення розміру частки в об`єкті незавершеного будівництва, про поділ майна подружжя та про припинення спільної сумісної власності на рухоме та нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та орган опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області. Того ж дня, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі.

21 вересня 2021 року поновлено провадження у справі.

17 листопада 2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну, оціночно будівельну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі.

31 січня 2022 року поновлено провадження у справі.

24 лютого 2022 року надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної інвентаризації на незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на території земельної ділянки 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075.

16 серпня 2022 року надано в розпорядження експерта Охремчука О.О. технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; довідку про процент готовності незавершеного будівництвом житлового будинку, фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 ; висновок про вартість майна (незавершеного будівництвом житлового будинку з терасою), директора ТзОВ "Бюро експертиз"; звіт про оцінку незавершеного будівництвом житлового будинку, який знаходиться за вище вказаною адресою та матеріали цивільної справи № 156/965/18; № провадження 2/156/1/22 в трьох томах для проведення експертизи у справі згідно ухвали суду від 17.11.2021 року, у зв`язку з чим, зупинено провадження у справі.

07 жовтня 2022 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, просить позов задоволити повністю та у своїх поясненнях зіслався на те, що із відповідачем, його колишньою дружиною ОСОБА_2 , вони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Так, позивач стверджує, що 22 червня 2006 року ним було придбано земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: с. Низкиничі, Володимирського району, Волинської області, кадастровий номер :02:002:093, погоджується, що така є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і підлягає поділу між подружжям. Однак, оскільки на даній земельній ділянці розміщений об`єкт незавершеного будівництва, який вважає належить йому на праві особистої приватної власності, то вважає доцільним залишити земельну ділянку у його власності, а ОСОБА_2 залишити інше спільне сумісне майно подружжя. Зазначив, що 04 червня 2008 року ОСОБА_1 продав належну йому на праві особистої приватної власності (успадковане майно) квартиру у м. Нововолинську. Вилучені від продажу квартири кошти були частково витрачені позивачем на купівлю будівельних матеріалів та оплати будівельних та інших робіт щодо будівництва об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований на території спірної земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: с. Низкиничі, Володимирського району, Волинської області, кадастровий номер :02:002:093, що підтверджується товарними чеками, накладними, квитанціями до прибуткового касового ордеру про купівлю будівельних матеріалів тощо. Будівництво спірного об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку здійснювалось виключно за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому, як вважає, належить йому на праві особистої приватної власності та поділу між подружжям не підлягає.

Земельна ділянка у с. Мельники Шацького району Волинської області була зареєстрована на тестя ОСОБА_3 (батька ОСОБА_2 ) через те, що у той час він перебував за кордоном. Придбання земельної ділянки та будівництво на вказаній земельній ділянці він здійснював за власні кошти. Щодо спірних транспортних засобів вказав, що автомобіль «Фольксваген» придбаний під час перебування у шлюбі у 2014 році та зареєстрований на ОСОБА_2 , яким на даний час за розпорядженням ОСОБА_2 користується їхній син ОСОБА_4 . Автомобіль Citroen теж придбано під час перебування у шлюбі, однак продано ОСОБА_2 без його згоди.

Представник позивача Макара О.Є. в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом повідомлення телефонним зв`язком, що підтверджується відповідною телефонограмою.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом неодноразового надіслання на адресу, вказану у первісному позові судових повісток (повернуто до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою») та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відомості щодо зміни місця проживання відповідача у матеріалах справи відсутні.

Представник відповідача адвокат Гаврильчак-Кметь К.А. в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно, шляхом направлення судових повісток на юридичну адресу. Також, представник відповідача викликалася до суду шляхом направлення на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_8 судових повісток та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи про що свідчить неодноразове надсилання судових повісток за місцем проживання, а також оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Крім того, 02.01.2023 року до суду повернуто конверт із судовою повісткою адресованою ОСОБА_3 із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 19.12.2022 року судову повістку ОСОБА_4 вручено особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, наявним у матеріалах справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 - Веремчук В.В. в судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 судових повісток та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Враховуючи положення вказаної статті, суд вважає, що представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гаврильчак-Кметь К.А. та представник третьої особи Веремчук В.В. були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду цієї справи, оскільки судові повітки про їх виклик неодноразово направлялися судом на офіційні електронні адреси.

Також, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа, вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 також були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду цієї справи.

Представник Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради в судове засідання не з`явився. Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання на офіційну електронну адресу повістки про виклик до суду. У матеріалах справи міститься заява від т.в.о. начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Стащишина О.С. про здійснення розгляду справи без його участі та прохання прийняти рішення в інтересах дитини (а.с.95, том 3).

ІV. Обставини справи, встановлені судом, застосоване законодавство та висновки суду

Із змісту ст. 12 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що з 13 серпня 1996 року по 25 жовтня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у подружжя народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.180, том 1) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.181, том 1).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6, том № 1). З часу розірвання шлюбу сторони подружніх відносин між собою не підтримують та не ведуть спільного господарства.

Із зустрічної позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 просить визнати: транспортний засіб - фургон малотоннажний вантажний марки Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 ; об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований на земельній ділянці площею 0,15 га (кадастровий номер :03:001:0075), що по АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності подружжя; визнати за ним право на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,15 га, що по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:001:0075; визнати його співзабудовником Ѕ частини побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, який розташовано за вище вказаною адресою; залишити за ним земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер :02:002:093, що розташована в с. Низкиничі Володимирського району Волинської області та припинити право спільної сумісної власності на вище вказану земельну ділянку. Решту майна ОСОБА_1 вважає за доцільне залишити ОСОБА_2 , та просить визнати за нею право на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на земельній ділянці 0,15 га, кадастровий номер :03:001:0075, що по АДРЕСА_1 ; транспортний засіб - фургон малотоннажний вантажний Volkswagen, модель LT, д.н.з НОМЕР_4 та транспортний засіб марки Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_5 , які зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 та припинити право спільної сумісної власності на дані транспортні засоби.

Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на зустрічний позов заперечила презумпцію спільного майна подружжя на об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться в АДРЕСА_1 та вказала, що він не є об`єктом їхньої з ОСОБА_1 спільної сумісної власності і не може входити до переліку майна подружжя, яке підлягає поділу, оскільки вказаний будинок будували її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 і саме у них виникає право власності на даний будинок. Також ОСОБА_3 та ОСОБА_9 є власниками земельної ділянки, на якій розміщено спірний будинок. Крім цього вважала, що житловий будинок, літня кухня та земельна ділянка, що в АДРЕСА_2 є об`єктами їхньої з ОСОБА_1 спільної сумісної власності і при поділі майна повинні обов`язково враховуватися. Враховуючи увесь обсяг майна подружжя, який підлягає поділу, у зв`язку з тим, що діти залишилися проживати з нею, а ОСОБА_1 відмовляється в добровільному порядку утримувати їх, тому ОСОБА_2 вважає, що її частка у спільному майні повинна бути збільшена та просить визнати за нею право власності на будинок, літню кухню та земельну ділянку в АДРЕСА_2 , а решту майна залишити у власності ОСОБА_1 .

Вирішуючи зазначений спір, судом встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, та з`ясовано джерело і час придбання зазначеного майна. Враховуючи, що позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя 21 липня 2021 року залишено без розгляду, ухвала суду набрала законної сили, суд розглядає позов в межах позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

За загальним підходом, закріпленим у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Водночас зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 29 січня 2020 року у справі № 463/5183/17-ц (провадження № 61-19271св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.

Статтею 41 Конституції України та статті 319 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України встановлює принципи непорушності права власності. Відповідно до цієї норми право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 серпня 2011 року судом встановлено, що ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,15 га в межах згідно планом з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що вартість предмета договору становить 45 000 гривень. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1140 (а.с. 245-247, том № 1).

21 листопада 2011 року ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯК № 392379 на право власності на земельну ділянку площею 0,1497 га (кадастровий номер :03:001:0075) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що в АДРЕСА_1 (а.с. 51, том № 2).

Таким чином, земельна ділянка площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 на праві особистої приватної власності належить колишньому тестеві позивача ОСОБА_1 - третій особі у справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 .

Щодо статусу незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , судом встановлено наступне.

Вирішуючи питання щодо правового режиму нерухомого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Аналогічний правовий висновок міститься також у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 року при розгляді справи № 397/290/14-ц та 28.01.2019 року при розгляді справи № 607/2790/15-ц. Отже, об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визнанням часток. При цьому, суд може визнати право на частку об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Із системного тлумачення категорій "об`єкт нерухомого майна" (ч.1 ст. 181, пункт 6 ч. 1 ст. 346, ст. ст. 350 та 351 ЦК України) та "об`єкт незавершеного будівництва" (ст. 331 ЦК України), яке дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, а це допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Визнання правового режиму об`єкту незавершеного будівництва не є тотожним визнанню права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, а тому не обумовлюється необхідністю попередньої реєстрації права на таке майно в установленому законом порядку. Не будучи до моменту завершення будівництва, прийнятим до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використанні у процесі такого будівництва (ч.3 ст. 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

З матеріалів цивільної справи, а саме наявних письмових доказів слідує, що ОСОБА_3 розпочато будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка розташована в АДРЕСА_1 , що стверджується робочим проектом будівництва електричних мереж для електропостачання житлового будинку та трифазних струмоприймачів, де замовником вказано ОСОБА_3 (а.с.248, том 1); робочим проектом на будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.249-252, том 1) у якому міститься заява ОСОБА_3 про виготовлення технічної документації із землеустрою та повідомленням про початок виконання будівельних робіт за вище вказаною адресою, де замовником вказано ОСОБА_3 (а.с.253, том 1); договором на користування електричною енергією для побутових потреб укладеного між ПАТ «Волиньобленерго» та ОСОБА_3 , особовий рахунок № НОМЕР_6 (а.с.254, том 1).

Висновком № 19 судової інженерно-технічної експертизи складеного 29 вересня 2022 року Товариством «Експерт Інвест» стверджується, що ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 1 266 889 грн, ступінь будівельної готовності такого становить 81 %; варіанти розподілу незавершеного будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників 1/2 та вимог нормативно-правових актів викладені в дослідницькій частині висновку по четвертому питанню та зображені на планах, що додаються до висновку (а.с. 232-269, том № 3).

Як стверджує позивач ОСОБА_1 , на час припинення сімейних відносин, тобто припинення ним ведення спільного господарства з ОСОБА_2 , до обсягу спільно нажитого ними, як подружжям майна також належить об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку, яке розташоване на території земельної ділянки, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розміщена по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0075. Право власності на таку земельну ділянку оформлено на ОСОБА_3 - батька ОСОБА_2 . Будівництву даного житлового будинку Позивач з Відповідачем здійснювали у період з 2012 по 2016 роки.

Так, свідок ОСОБА_17 суду показав, що він продав земельну ділянку розташовану в с. Мельники Шацького району тестеві позивача - ОСОБА_3 , однак кошти за неї у нотаріуса сплачувала відповідач ОСОБА_2 . Він впевнений, що гроші за земельну ділянку належали ОСОБА_1 . Матеріали для будівництва будинку, що знаходиться за вище вказаною адресою придбавати ОСОБА_1 допомагав він, і за придбання таких ОСОБА_1 розраховувався самостійно. ОСОБА_3 він бачив лише один раз під час оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що земельна ділянка в с. Мельники належала їй. Домовленість про її купівлю була у неї з ОСОБА_1 , тоді як кошти на оплату за земельну ділянку надавала ОСОБА_2 , однак будівництвом будинку на вказаній земельній ділянці займався ОСОБА_1 .

Із показань свідка ОСОБА_18 встановлено, що він надавав транспортні послуги та привозив цеглу для будівництва житлових будинків в с. Мельники та с. Низкиничі. За надані послуги з ним розраховувався ОСОБА_1 і когось іншого на будівництві він не бачив.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що ОСОБА_1 є його товаришем. У с. Мельники Шацького району він був лише один раз, коли привозив матеріали на будівництво і ОСОБА_1 з ним за це розраховувався. Знає, що ОСОБА_1 вкладав особисті кошти в будівництво житлового будинку в с. Мельники. ОСОБА_3 до будівництва житлового будинку у с. Мельники стосунку не мав. Також вказав, що знає, що на даний час автомобілем «Фольксваген» користується син сторін ОСОБА_4 .

Окрім того, із показів свідка ОСОБА_20 встановлено, що йому відомом, що ОСОБА_1 купив будинок у с. Низкиничі, до якого він здійснював монтаж освітлення. ОСОБА_1 також казав йому, що має намір купити земельну ділянку в с. Мельники та будувати будинок, згодом у якому він теж здійснював монтаж освітлення. За його роботу розраховувався ОСОБА_1 . Знає, що ОСОБА_1 вкладав особисті гроші в будинок в с. Мельники. На будівництві в с. Мельники тестя ОСОБА_1 він ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що йому відомо про те, що ОСОБА_1 купив земельні ділянки в с. Низкиничі та с. Мельники під будівництво житлових будинків. У вказаних будинках він проводив воду та каналізацію, оплату за роботу здійснював ОСОБА_1 . Він лише нещодавно дізнався, що земельна ділянка належить ОСОБА_3 . Бачив, що ОСОБА_2 жила в с. Низкиничі, однак не завжди; бачив її також на будівництві. ОСОБА_1 живе у будинку в с. Низкиничі, діти проживають разом із ним.

Суд критично оцінює такі показання свідків при прийнятті рішення, оскільки такі ґрунтуються виключно на їхньому суб`єктивному сприйнятті подій і їхні показання не підтверджено дослідженими та проаналізованими вище судом належними та допустимими письмовими доказами.

Водночас, суд зазначає, що із долучених до матеріалів справи копій товарних чеків та видаткових накладних на ім`я ОСОБА_1 про придбання будівельних матеріалів датованих 2009-2017 рр. неможливо достовірно встановити джерело походження коштів, за які придбано такі матеріали, а також той факт, що придбані будівельні матеріали були використані саме у процесі будівництва об`єкту незавершеного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 , враховуючи також той факт, що позивачем також велося будівництво будинку у с.Низкиничі.

Третя особа ОСОБА_3 у поданих суду письмових поясненнях стверджує, що кошти для придбання будівельних матеріалів для будівництва об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 надавав він, а із долучених ОСОБА_1 до матеріалів справи копій товарних чеків та видаткових накладних неможливо достовірно встановити джерело походження коштів для придбання будівельних матеріалів, та що вказані у цих товарних чеках та видаткових накладних будівельні матеріали було використано саме для будівництва об`єкту незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .

Із наданих в судовому засіданні показань свідків судом встановлено, що дійсно будівництвом в с.Мельники займався позивач у справі, однак поза розумним сумнівом неможливо належно встановити за чиї саме кошти було придбано будівельні матеріали для будівництва об`єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 . При цьому слід врахувати, що право власності на земельну ділянку було оформлено на третю особу ОСОБА_3 та позивач не вимагав під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки так і після оформлення її на його ім`я.

При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Тобто тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

В процесі розгляду справи позивачем не надано достатніх та допустимих доказів щодо правового статусу об`єкту незавершеного будівництва, як спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявив вимоги позивач, підстави виникнення у подружжя права власності на згадані об`єкти не встановлені.

Також на переконання суду вимога позивача про визнання судом за відповідачкою права на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,15 га, що по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:001:0075 не може підлягати задоволенню, оскільки по своїй суті порушує майнові права останньої.

Норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Враховуючи заперечення ОСОБА_2 щодо поширення правового режиму спільного сумісного майна на об`єкт незавершеного будівництва, розташованого по АДРЕСА_1 , а також встановлені судом обставини у цій справі, суд дійшов висновку, що презумпція спільності права власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказаний об`єкт незавершеного будівництва не поширюється. Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження прийняття ОСОБА_3 рішення про передачу прав забудовника сторонам у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями, який збудовано на земельній ділянці площею 0,15 га (кадастровий номер :03:001:0075) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель, що по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності сторін до задоволення не підлягає. На цих же підставах не підлягає до задоволення вимога про визнання ОСОБА_1 співзабудовником Ѕ частини не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими будівлями, який збудовано за вище вказаною адресою.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про залишення йому у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Низкиничі Іваничівського району (Володимирського району) Волинської області, кадастровий номер :02:002:093 та припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на вище вказану земельну ділянку, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом 20 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Кононенко Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1125, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_22 земельну ділянку площею 0,1000 га, з яких згідно якісної характеристики земель: рілля - 0,0707 га; будівлі і двори - 0,0293 га; місце розташування земельної ділянки - територія Грядівської сільської ради, с. Низкиничі Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області; цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (вказана земельна ділянка відчужилась без зміни її цільового призначення, а.с.67, том № 1).

На підставі вказаного договору, 07 липня 2006 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 654125 (а.с.68, том № 2).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Іваничівської РДА ОСОБА_1 видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 22 від 18 вересня 2006 року з будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 (а.с.71, том № 2). У вересні 2006 року ОСОБА_1 виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_2 , де серед інших документів, міститься рішення виконавчого комітету Грядівської сільської ради від 25 липня 2006 року № 47 «Про дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Низкиничі гр. ОСОБА_1 », яким вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 на будівництво житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 (а.с. 72-88, том № 1).

Також на замовлення ОСОБА_1 . Горохівським комунальним госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним підприємством розроблено проект будівництва літньої кухні з мансардним поверхом та гаражем за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 89-100, том № 1).

Висновком № 19 судової інженерно-технічної експертизи Товариства «Експерт Інвест» встановлено, що ринкова вартість земельної ділянки у с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області, кадастровий номер :02:002:093 становить 163 367 грн, у тому числі ПДВ (а.с.232-253, том 3).

Таким чином, судом встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями розташовану на території Грядівської сільської ради в с. Низкиничі Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно ст.ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вважає, що слід застосувати засади рівності часток подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 просив поділити спірне майно шляхом залишення за ним права власності на земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка знаходиться в с. Низкиничі Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області, а решту майна: транспортні засоби Volkswagen моделі LT35 типу фургон малотоннажний-В вантажний, 2006 року випуску та автомобіль марки Citroen Jumpy типу пасажирський-В, 2006 року випуску залишити у власності відповідачки ОСОБА_2 , відповідачка ОСОБА_2 також просила визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку, вимог про компенсацію сторони не заявляли, суд дійшов висновку про необхідність здійснення поділу вищевказаної земельної ділянки в ідеальних частках, тобто по 1/2 частці кожному із сторін. Такий поділ не перешкоджає сторонам в подальшому поділити відповідне майно за згодою, або звернутись з відповідним позовом про виділ частки в натурі або із застосуванням правил щодо припинення частки у спільному майні з виплатою компенсації.

Також у позовних вимогах позивач просить визнати об`єктами спільної сумісної власності транспортні засоби: фургон малотоннажний вантажний марки Volkswagen моделі LT, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2006 року випуску, дата реєстрації 22 лютого 2014 року, який зареєстрований на ОСОБА_2 та Citroen Jumpy, державний номерний знак НОМЕР_5 , 2006 року випуску, дата реєстрації 30 серпня 2013 року, який зареєстрований на ОСОБА_2 .

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 автомобіль марки Volkswagen моделі LT35 типу фургон малотоннажний-В вантажний із реєстраційним номером НОМЕР_4 (дата реєстрації 22 лютого 2014 року) перебуває у власності ОСОБА_2 (а.с. 129, том № 1).

Згідно із довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Асадулаєвим О.Е. 24.11.2020 року та зареєстрованою в реєстрі за № 1039, ОСОБА_2 уповноважила та надала ОСОБА_4 право експлуатувати транспортний засіб Volkswagen LT35, фургон вантажний малотоннажний-В, кузов шасі № НОМЕР_8 , державний номерний знак НОМЕР_4 , 2006 року випуску терміном до 24 листопада 2023 року (а.с.70, том 4). Таким чином, судом встановлено, що транспортний засіб Volkswagen моделі LT перебуває у розпорядженні відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку експерта № 579-09 про оцінку транспортного засобу, складеного 17 вересня 2021 року, ринкова вартість подібного до VW LT 35 2/5 TDi95 (2D) державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_8 автомобіля на дату оцінки складає 195 651,52 грн (а.с.122-124, том № 3).

Окрім того, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 автомобіль марки Citroen Jumpy типу пасажирський-В із реєстраційним номером НОМЕР_5 (дата реєстрації 30 серпня 2013 року) перебував у власності ОСОБА_2 (а.с. 222, том № 1). Вказане підтверджено й результатом аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 25 лютого 2019 року (а.с. 11, том № 2). Із відповіді територіального центру МВС № 0744 (ТСЦ МВС № 0744) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області від 16.12.2022 року № 31/3/4-1134 слідує, що транспортний засіб Citroen Jumpy № кузова НОМЕР_10 , д/н НОМЕР_5 перебував у власності ОСОБА_2 з 07.06.2013 року, згідно бази ЄДР ТЗ МВС зареєстрований на нового власника від 17.11.2020 року по договору укладеному в ТСЦ 0744 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області (а.с.68-69, том 4). Таким чином, судом встановлено, що транспортний засіб Citroen Jumpy відчужено ОСОБА_2 , і, як встановлено під час судового розгляду цієї справи, згоду на відчуження такого транспортного засобу позивач ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 не надав.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Дослідивши вищевказані докази, судом встановлено, що спірні автомобілі придбані за час спільного проживання сторін у справі: у серпні 2013 року та лютому 2014 року (шлюб між сторонами розірвано - 25 жовтня 2016 року). У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтвердили, що автомобілі належать котрійсь стороні на праві особистої приватної власності.

Згідно вимог ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У відповідності до вимог ст. 60, 70 СК України, позивач по справі має право на 1/2 частину спірних автомобілів.

Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що транспортний засіб Volkswagen модель LT35 перебуває у власності й володінні відповідачки ОСОБА_2 та на підставі довіреності перебуває у фактичному користуванні сина сторін ОСОБА_4 . Автомобіль Citroen Jumpy вибув із власності подружжя без згоди позивача ОСОБА_1 .

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно».

Згідно висновку експерта № 578-09 про оцінку транспортного засобу, складеного 17 вересня 2021 року, ринкова вартість подібного до Citroen Jumpy 2.0 HDi (U64/U6U/B), державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_10 автомобіля на дату оцінки складає 102 501,63 грн (а.с.118-120, том № 3).

Оскільки, транспортний засіб Citroen Jumpy Citroen Jumpy ОСОБА_2 відчужено без згоди другого співвласника - позивача ОСОБА_1 , тому позивач ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спірного автомобіля так, як автомобіль неможливо витребувати у добросовісного набувача, та й витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року (справа № 726/2165/15-ц) та постанові Верховного суду від 03.05.2018 року ( справа № 755/20923/14-ц).

Враховуючи позицію позивача ОСОБА_1 щодо залишення транспортних засобів у власності ОСОБА_2 , однак із врахуванням здійсненого судом поділу між подружжям (по 1/2 частці спірної земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка знаходиться в с. Низкиничі Володимирського району Волинської області), суд вважає, що позовні вимоги стосовно транспортних засобів Volkswagen моделі LT35 типу фургон малотоннажний-В вантажний, 2006 року випуску та Citroen Jumpy типу пасажирський-В, 2006 року випуску підлягають до часткового задоволення шляхом визнання їх об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та здійснення поділу вказаного спільного майна подружжя шляхом залишення у володінні ОСОБА_2 транспортного засобу Volkswagen моделі LT35 типу фургон малотоннажний-В вантажний, 2006 року випуску із одночасним стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частини вартості такого автомобіля. Також до відшкодування відповідачем позивачу підлягає 1/2 частки вартості відчуженого автомобіля Citroen Jumpy типу пасажирський-В, 2006 року випуску. Загальна вартість грошової компенсації, яку ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 складає 149 076 гривень 58 коп.

Вирішуючи спір між сторонами про поділ майна подружжя суд також враховує Постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 у якій зазначено, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення спору, зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовитися про порядок поділу цього ж майна, а саме, про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

VII. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 вище вказаної статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На день розгляду справи загальна ціна спірного майна, яке було предметом зустрічного позову складає 1 728 409, 15 гривень. Станом на дату подання зустрічного позову (22.12.2018 року) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справлявся судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. З 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762 грн 00 коп. Отже, за подання ОСОБА_1 зустрічного позову підлягав сплаті максимальний судовий збір у розмірі 8 810,00 гривень. Однак, позивачем сплачено судовий збір в мінімальному розмірі 704,80 гривень. Відтак, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню сума недоплаченого судового збору в розмірі 8 105,20 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 461 520,15 гривень, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 2 307,59 гривень витрат зі сплати судового збору.

Позивачем ОСОБА_1 при поданні зустрічної позовної заяви надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 28 404 гривень.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат. (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Також суд дійшов висновку про наявність правових підстав для призначення судового засідання з метою вирішення питання про розподіл понесених позивачем судових витрат у справі на 09:30 год 17 січня 2023 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 68, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 183, 328, 331, 355, 356, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273, 280-283, 293-294 Цивільно-процесуального кодексу України суд

у х в а л и в :

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та орган опіки та піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області про визнання транспортних засобів та об`єкта незавершеного будівництва об`єктами спільної сумісної власності, про визначення розміру частки в об`єкті незавершеного будівництва, про поділ майна подружжя та про припинення спільної сумісної власності на рухоме та нерухоме майно - задовольнити частково.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:093, місцезнаходження с. Низкиничі Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області, автомобіль марки Volkswagen моделі LT35 типу фургон малотоннажний-В вантажний, 2006 року випуску, (VIN) НОМЕР_8 та автомобіль марки Citroen Jumpy типу пасажирський-В, 2006 року випуску (VIN) НОМЕР_10 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:093, місцезнаходження с. Низкиничі Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:093, місцезнаходження с. Низкиничі Володимирського (колишнього Іваничівського) району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 149 076 (сто сорок дев`ять тисяч сімдесят шість) гривень 58 коп. компенсації вартості 1/2 частини автомобілів марки Volkswagen моделі LT35 типу фургон малотоннажний-В вантажний, 2006 року випуску, (VIN) НОМЕР_8 та марки Citroen Jumpy, типу пасажирський-В, 2006 року випуску, (VIN) НОМЕР_10 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 8 105 (вісім тисяч сто п`ять) гривень 20 коп. недоплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2 307 (дві тисячі триста сім) гривень 59 коп. сплаченого судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання відшкодування судових витрат на 09:30 год 17 січня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

представник позивача за зустрічним позовом: адвокат Макара Оксана Євгеніївна, місцезнаходження: вул. Б.Хмельницького 35/3, м. Луцьк, Волинська область;

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

представник відповідача за зустрічним позовом: адвокат Гаврильчак-Кметь Карина Андріївна, місцезнаходження: вул. Ковельська, буд. 1, м. Луцьк, Волинська область;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ;

представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 : адвокат Веремчук Віктор Володимирович, місцезнаходження: АДРЕСА_7 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, місцезнаходження: проспект Дружби, 27, м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2023 року.

Суддя М. О. Федечко