Справа № 503/238/22
Провадження № 2/503/159/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 3,48 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Загнітківської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області, вказуючи, що зазначене майно ввійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті його рідного батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони є спадкоємцями за заповітом після померлого ОСОБА_3 та у встановленому порядку прийняли спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами. Проте нотаріусом було відмовлено їм у видачі свідоцтв про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідач ОСОБА_2 не бажає оформляти право власності на спадкове майно, а позивач погоджується сплатити їй вартість її частки у спадщині.

В судове засідання позивач та його представник адвокат Трегубчак Ю.В. не з`явився. Натомість, від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій він наполягав на задоволенні позовних вимог та просив цивільну справу розглядати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, зазначила, що позивач компенсував їй вартість спадкового майна та просила справу слухати у її відсутність.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.03.2015 року (а.с.7).

За час свого життя, а саме 13.09.2011 року, ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла ОСОБА_3 . Ця обставина підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області Ковбель Оксаною Олексіївною та зареєстрованого в реєстрі за №201 (а.с.8).

З копії державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №084988, виданого 20 квітня 2004 року Кодимською райдержадміністрацією Ради народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1085, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 3,48 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Загнітківської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області.

Як вбачається з листа №229/02-14 від 26.05.2022 року за підписом державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори М.М. Налдіної (а.с.42) після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа №257/2015 року та право на спадщину за вищевказаним заповітом заявив ОСОБА_3 .

Ретельний аналіз цієї обставини свідчить про те, що ОСОБА_3 у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та набув право власності на земельну ділянку, площею 3,48 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Загнітківської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.10.2020 року (а.с.13).

За час свого життя, а саме 02 вересня 2011 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений нотаріусом Петрозаводського нотаріального округу Республіки Карелія Орловою А.В. та зареєстрований в реєстрі за 1-1885.

Як вбачається з листа №229/02-14 від 26.05.2022 року за підписом державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори М.М. Налдіної (а.с.42) після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №282/2021 та на спадщину за заповітом заявили дружина померлого ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 .

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 травня 1992 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за №713 (а.с.27) та копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.28-30) вбачається, що ОСОБА_3 був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 . Рішенням Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області №38 від 22.07.2008 року вулицю «Будьонного» було перейменовано на вул. «М. Кушніра».

Крім того, ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Загнітківської сільської ради №200 від 21.12.2002 року та копією технічного паспорту.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Разом з тим, частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що 30 вересня 2021 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила сторонам у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №831/02-14 від 30.09.2021 року (а.с.12).

Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії - відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19, вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, належним способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкодавець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнається право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку, площею 3,48 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Загнітківської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_2 .

За таких обставин сторони позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до п. п. 4.15, п. 4 глави 10, розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання всіх документів, які посвідчують право власності щодо належності цього майна спадкодавцеві.

В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна.

Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права.

Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, оскільки ОСОБА_1 відшкодував їй вартість належного їй спадкового майна.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач визнала позов у повному обсязі, з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 2207,50 грн., що підтверджується квитанцією №29 від 10.02.2022 року.

Таким чином, 50 відсотків судового збору, які складають 1103 грн. 75 коп., підлягають поверненню позивачу на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з неї на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом, що складає 1103 грн. 75 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на земельну ділянку площею 3,48 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Загнітківської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області, що на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №084988, виданого 20 квітня 2004 року Кодимською райдержадміністрацією Ради народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1085, належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції №29 від 10.02.2022 року, в сумі 1103 (однієї тисячі сто три) грн. 75 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції №29 від 10.02.2022 року, в сумі 1103 (однієї тисячі сто три) грн. 75 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О. Калашнікова