Провадження 2-о/127/575/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, судом враховано, що дана заява має відповідати як загальним правилам щодо вимог до позовної заяви, встановлених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 318 ЦПК України. На що також звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.98).

Під час вивчення матеріалів заяви судом встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

В порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заявником не зазначено відомостей щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Виходячи з підстав звернення до суду із заявою, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на наступне, що в свою чергу, не відноситься до недоліків заяви, однак впливає на вирішення питання про прийняття до розгляду заяви і відкриття провадження у справі в порядку окремого провадження.

Із заяви вбачається, що підставою звернення до суду стало різне написання по батькові заявника у правовстановлюючих документах, що в свою чергу, перешкоджає йому зареєструвати право власності у встановленому законом порядку.

Водночас, заявник вимагає встановити факт не належності йому правовстановлюючих документів, а факт належності спадкових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України чітко визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом, хоча даний перелік не є вичерпним.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Водночас, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Натомість встановлення факту належності прав на майно не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється воно за заповітом та за законом (ст. 1217 ЦК України).

Якщо успадковане майно підлягає обов`язковій державній реєстрації, то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців основним правовстановлюючим документом.

Під час судового розгляду суд має право встановити саме факт належності правовстановлюючого документу, а не факти, які підтверджуються цим документом.

Встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження.

Таким чином, заявнику необхідно визначитись, який саме факт він просить встановити суд, оскільки зміст заяви, вимоги і фактичне обґрунтування підстав звернення до суду між собою різняться.

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення справи, покладено саме на суд. Однак, самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не може призводити до зміни предмета заяви та/або обраного заявником способу захисту.

Отже, саме учасник справи обирає спосіб свого захисту, який зокрема, може бути уточнено в судовому засіданні.

Водночас від якості заяви та юридично правильного її змісту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що саме залежно від мети встановлення юридичного факту визначається коло заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 185, ст.ст. 258-260, 318 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без руху та надати заявнику десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, шляхом: зазначення факту, який заявник просить встановити (в разі необхідності викладення заяви про встановлення факту у нові редакції і надання її у відповідній кількості екземплярів); зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заява вважається неподаною та повертається заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: