ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1767/19
Провадження №6/477/2/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Саукової А. А.

при секретарі Резуник Т. В.

під час розгляду у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Шевченківський ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), служба у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, про зміну способу або порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2019 року задоволений позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачів матеріальні збитки в загальному розмірі 102 822 грн., по 51 411 грн. кожному і судовий збір по 514,11 грн. кожному.

01 листопада 2021 року позивачі - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2019 рок, посилаючись на те, що рішення суду до теперішнього часу не виконано. Боржнику на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , однак в квартирі зареєстровані неповнолітні діти, тому заявники вважають, що єдиним можливим способом задоволення їхніх вимог боржником є зміна способу виконання судового рішення шляхом реалізації квартири АДРЕСА_1 належної на праві власності ОСОБА_3 .

Судове засідання, призначене на 11 листопада 2021 року було відкладене у зв`язку з неявкою сторін та відсутністю даних щодо отримання ними повістки суду.

Ухвалою від 29 листопада 2021 року замінена заінтересована особа зі Служби у справах дітей Вітовської РДА Миколаївської області на службу у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, а також Вітовський ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) на Шевченківський ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса).

13 січня 2022 року судове засідання відкладене для витребування виконавчого провадження за заявою заявників.

17 лютого 2022 року судове засідання відкладене на 23 березня 2022 року за заявою представника заявників через неявку представника Служби у справі дітей та відсутністю висновку Служби.

З урахуванням особливостей режиму роботи суду в умовах введеного в Україні воєнного стану, визначеного розпорядчими актами голови суду та зняття з розгляду призначених справ, у зв`язку з розташуванням м. Миколаєва, в межах якого розташована будівля суду, у безпосередній близькості з лінією фронту, постійними обстрілами міста, високою ймовірністю ураження в умовах воєнного стану та підвищеної небезпеки перебування в будівлі суду як працівників суду, так і учасників процесу, що унеможливлює дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням відключень будівлі суду від електропостачання та можливості прийняти участь у судовому розгляді учасників справи, судове засідання призначено на 20 жовтня 2022 року та у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі на 14 грудня 2022 року.

В судове засідання заявники не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили їх заяву задовольнити.

Боржник в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином.

Представник заінтересованої особи - Шевченківського відділу ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних в ній доказів.

Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради районі Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності додавши до заяви висновок № 619/02 05 від 13.12.2022р. про недоцільність реалізації квартири.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання рішення суду не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, досліджених у судовому засіданні, ВП № 61470071, 61469965, 61162631, 61162457, з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2019 року, судом встановлено, що на момент розгляду справи судове рішення перебуває на примусовому виконанні в Шевченківському відділі ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В межах виконавчого провадження державним виконавцем 05.02.2020 року винесено постанову, якою накладено арешт на все майно боржника, в тому числі і на квартиру належну боржнику на праві власності розташовану за адресою АДРЕСА_2 . Згідно інформації Мішково-Погорілівської сільської ради у вказаній квартирі зареєстровані і проживають троє неповнолітніх дітей. Також державним виконавцем постановами від 02.03.2020 року та 22.03.2021 року накладений арешт на коши боржника, що містяться на розрахункових рахунках в КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ТАСкомбанк», ПАТ АКБ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк».

З висновку служби у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області № 619/02 05 від 13.12.2022 року вбачається, що Мішково-Погорілівська сільська рада, як орган опіки та піклування відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» вважає недоцільним реалізацію вищевказаної квартири.

Щодо можливості зміни порядку та способу виконання рішення суду, то особливості цієї процедури були визначені в правовій позиції Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі № 6-1829цс15, де зазначено, що що відповідно до ст. 18 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов`язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання. У частині першій ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 435 ЦПК України.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 5 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. У разі зміни способу виконання судового рішення з відшкодування матеріальних збитків на фактично звернення стягнення на нерухоме майно боржника фактично буде змінено рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 5 ЦК України.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Згідно із запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов`язковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника - боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин щодо виконання судового рішення. Як зазначив Європейський суд в рішенні по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України»(Заява N 40450/04) від 15 жовтня 2009 року (остаточне 15/01/2010) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до

суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53). Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції ) (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії"), N 59498/00, ECHR 2002-III).

Разом з тим, редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р., який набрав чинності з 5.10.2016 р., включає ст. 10, яка до заходів примусового виконання рішення віднесено і звернення стягнення на майно боржника. Та положеннями ст. 48, 50 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. Таким чином, український законодавець принципово визначив можливість звернення стягнення на нерухоме майно боржника в примусовому порядку, чим спростовується посилання заявників на неможливість таких дій. Відсутність чіткого механізму та/або його неузгодженість з іншими нормативними актами щодо вчинення дій відносно нерухомого майна боржника не можуть бути перешкодою для виконання рішення суду. У разі відмови боржника - власника нерухомого майна від добровільного виконання рішення суду ДВС зобов`язана прийняти заходи для виконання рішення суду, в тому числі в порядку аналогії закону, при цьому дотримуючись гарантій встановлених національним законом для боржника, проте з врахуванням прав кредитора, в тому числі на примусове виконання рішення суду протягом встановленого законом строку, а також інших факторів, таких як поведінка боржника під час виконання рішення суду (в тому числі щодо добровільного погашення боргу, надання майна на реалізацію тощо) та засад розумності, справедливості та добросовісності.

Ураховуючи вищевикладене суд проходить до висновку, що заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про зміну способу або порядку виконання рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-268 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про зміну способу або порядку виконання рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2019 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 19.12.2022р.

Суддя А. А. Сауков