Справа № 503/530/22
Провадження № 2/503/212/22
23 листопада 2022 року м. Кодима
Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі Поліковській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником 1/2 частини вказаного житлового будинку. 18.09.2000 року за його згодою у вищевказаній частині будинку, яка була йому виділена в натурі відповідно до мирової угоди від 23.11.1977 року, затвердженої Кодимським народним судом Одеської області, була зареєстрована ОСОБА_2 , яка не являється членом сім`ї та не проживає за вказаною адресою останні п`ятнадцять років, особисті речі відповіда в ньому відсутні. На даний час в будинку проживає позивач разом зі своєю сім`єю, та сплачує плату за комунальні послуги, а тому позивач просить захистити його порушене майнове право та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим будинком.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився та надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив проводити судовий розгляд цивільної справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка в праві приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією мирової угоди від 23.11.1977 року (а.с.8), на зворотньому боці якої міститься відмітка про реєстрацію права власності 26.02.2002 року Комунальним підприємством "Кодимське районне бюро технічної інвентаризації", за ОСОБА_1 1/2 частки у праві приватної власності на вищевказаний житловий будинок та копією домової книги від 28.01.2016 року (а.с.9-10).
Відповідно до листа за підписом міського голови Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Сергія Лупашка №03-17/1258 від 26.05.2022 року (а.с.20) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території міста Кодима від 08.02.2022 року, що складений депутатом міської ради Ніколішин Ю.В. у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.11), з 01 липня 2000 року відповідач ОСОБА_2 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду.
Виходячи зі змісту ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірному житлі, однак не проживає там тривалий час без поважних причин, а саме більше 21 року, не являється власником житла та не є членом сім`ї позивача. Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаному будинку підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, в їх сукупності, що містяться у матеріалах цивільної справи.
З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини вищевказаного житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні лише своєю часткою у праві приватної власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, відповідач у спірному будинку не проживає, а тому право ОСОБА_2 на користування лише 1/2 частиною житлового приміщення, розташованого у житловому будинку за вищевказаною адресою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування всім житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Встановлено, що ухвалою судді про відкриття провадження у цивільній справі від 30.05.2022 року (а.с.21-22) позивача звільнено від сплати судового збору.
За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, такою, що втратила право користування 1/2 частиною житлового приміщення, розташованого у житловому будинку по АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності відповідно до мирової угоди від 23.11.1977 року, з відміткою про реєстрацію права власності 26.02.2002 року Комунальним підприємством "Кодимське районне бюро технічної інвентаризації", належить ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто двох) гривень 40 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Заочне рішення суду складено 23.11.2022 року.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О.Калашнікова