Справа № 204/6233/21
Провадження № 2/204/392/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 із вимогами про стягнення матеріальної у розмірі 118657 гривень та моральної шкоди у розмірі 21343 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає про те, що вона з відповідачкою проживають в одному будинку АДРЕСА_1 , але в різних квартирах. Так, відповідачка проживає в квартирах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а вона в квартирі АДРЕСА_4 . При цьому, їй на праві власності належить 37/100 частини вказаного домоволодіння, а решта належить відповідачці. 04 грудня 2018 року о 19 годині 19 хвилин в квартирі АДРЕСА_2 , що належить відповідачці виникла пожежа, внаслідок якої було пошкоджено покрівлю квартири АДРЕСА_4 , що належить позивачці та речі її сім`ї. Місцем виникнення пожежі є веранда (кухня) відповідачки, що підтверджується актом про пожежу від 05 грудня 2018 року. Вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідачки з проханням змінити електричну проводку у квартирі АДРЕСА_2 , бо та неодноразово перегорала, однак остання її проігнорувала, що призвело до виникнення пожежі і нанесення їй шкоди у вигляді пошкодження покрівлі квартири АДРЕСА_4 та особистих речей, а також завдано моральної шкоди. Вважає, що відповідачка як власник несе відповідальність за утримання належного їй на праві власності частини домоволодіння в такому стані, щоб унеможливлювати настання негативних наслідків для позивачки та членів її родини. Стверджує, що відповідачка не забезпечила протипожежну безпеку належного їй майна, а тому є винною у завданні шкоди. Крім того, вказує на бездіяльність відповідачки щодо не заміни електропроводки. Вважає, що все це призвело до виникнення пожежі і нанесення їй матеріальної шкоди з відновлення покрівлі будинку у розмірі 118657 гривень. Разом з цим, стверджує, що внаслідок пожежі, яка сталася в грудні місяці, коли нічна температура сягала мінусової позначки, її старша донька отримала переохолодження, через що загострилося запалення хвороби та остання потрапила до лікарні, де перебувала 10 днів, а також того, що відповідачка жодним чином не намагалася сповістити її сім`ю про початок пожежі та не відшкодувала їй завдані збитки їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 50000 гривень. Тому прохає суд стягнути з відповідачки на її користь завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 118657 гривен та 21343 гривні моральної шкоди, разом із судовими витратами по справі.

Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 30 хвилин 06 жовтня 2021 року (а. с. 59), копія якої надіслана учасникам справи 01 вересня 2021 року за вихідним № 20090/21-вих/2/204/2071/21 (а. с. 60). 05 листопада 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким відповідачці, за адресою місця реєстрації, направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 67).

20 квітня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив відповідачки на позовну заяву (а. с. 85-88), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує та, заява про поновлення процесуальних строків для подання цього відзиві (а. с 82-84), в якій зазначає про поважність причини пропуску строку.

В обґрунтування відзиву вказано, що вона дійсно проживає по АДРЕСА_1 в квартирах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а позивачка, з якою у неї давні неприязні відносини в квартирі АДРЕСА_4 . При цьому вказує, що 04 грудня 2018 року в її квартирі виникла пожежа, яка знищила повністю всі домашні речі її родини, а тому по факту вона, дві її доньки, одна з яких багатодітна мати, зять та троє дітей, вимушені були проживати у квартирі АДРЕСА_3 . Зазначає, що твердження позивачки про те, що остання зверталася до неї із проханням замінити електропроводку не відповідають дійсності, нічим не підтверджується та є хибними. Стверджує, що до неї та її членів сім`ї позивачка з таким проханням не зверталася. Більш того, вказує на те, що вони по факту взагалі не спілкуються. Також зазначає, що в акті про пожежу від 05 грудня 2018 року вказано те, що причина пожежі встановлюється, а відтак, до сьогодні документально нічим не підтверджено жодної причини виникнення цієї пожежі, тим паче, що вона виникла з її вини. Вказує, що веранда, на якій сталася пожежа має вільний доступ, двері там постійно відкриті, а тому будь-хто міг туди зайти та здійснити підпал. Зазначає, про те, що в акті про пожежу вказано, що її виявлено невідомою особою, яка про неї і повідомила, однак хто саме ця вказана невідома особа, і що вона робила на веранді в квартирі відповідачки остання не знає. Натомість, припускає, що саме ця невідома особа могла вчинити підпал. Вказує на те, що позивачкою не надано жодного доказу провини її у виникненні пожежі. Вважає, що всі звинувачення позивачки є надуманими та хибними, а позов останньою пред`явлено до неналежного відповідача, тому у його задоволенні прохає відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити, обґрунтування надала аналогічні тексту позовної заяви.

У судовому засідання відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування частини домоволодіння серії ВРР № 500475 від 30 березня 2012 року на праві приватної власності належить 37/100 домоволодіння АДРЕСА_1 (а. с. 13-14).

Згідно з характеристикою будинку АДРЕСА_1 він складається із: житлового будинку літери А-1; прибудови літери а-1; житлової прибудови літери А1-1; ганку літери а1 та а3; козирька; житлового будинку літери Б-1; прибудови літери Б1-1; прибудови літери б-1; веранди літери б1-1; козирька; сараю літери В, М, Д, Ж; погребу літери пд. В; вбиральні літери К; літнього душу літери Л (а. с. 18 та на звороті).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_5 , складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_2 загальною площею 15,8 кв. м., житловою площею 9 кв. м, та квартири АДРЕСА_4 загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 37,8 кв. м. (а. с. 15-18).

Судом встановлено, що позивачка проживає в квартирі АДРЕСА_4 , а відповідачка в квартирах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

04 грудня 2018 року о 19 годині 19 хвилин по АДРЕСА_1 сталася пожежа, за результатами якої комісією ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області складено відповідний акт про пожежу (а. с. 12 та на звороті).

Із зазначеного акту вбачається, що пожежа виникла 04 грудня 2018 року о 19 годині 19 хвилин в житловому будинку АДРЕСА_1 . Місце виникнення пожежі веранда. Виявила та повідомила про пожежу невідома особа. Пожежу ліквідовано 04 грудня 2018 року о 20 годині 57 хвилин. Пожежею знищено: домашні речі в квартирі АДРЕСА_6 пошкоджено веранду та кришу будинку на площі 60 кв. м. Прямі збитки від пожежі встановлюються. Побічні збитки від пожежі 69614 гривень. Причина пожежі встановлюється. Загиблих та травмованих немає.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 933/06-19 ОСОБА_3 , що складений на замовлення ОСОБА_1 , розмір завданої їй матеріальної шкоди внаслідок пожежі частини житлового будинку АДРЕСА_1 становить 118657 гривень (а. с. 19-54).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що він побачив як ввечері у сусідів горить прибудова, тому він побіг їм допомагати її тушити, а жінка з донькою викликали пожежних. Всі сусіди допомагали виносити речі. Хто винен в пожежі, він достеменно не знає, але зі слів доньки ОСОБА_5 знає, що начебто загорівся лічильник та діти кидали резинові іграшки вже у вогнище, але доказів того немає. Вказав на те, що декілька разів допомагав сусідам налагоджувати світло.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що в той день вона прийшла додому пізно, приблизно о 18-19 годині. Її брат та сестра відпочивали в одній кімнаті, а батьки в іншій. Вона побачила, як поступово почав заходити дим та вже за 2 хвилини його було дуже багато. Вони почали бігти до сусідів ОСОБА_7 , бо в неї троє малих дітей, але двері були зачинені. Тому вона зателефонувала на «101». Потім вона побачила, як почали вибігати ОСОБА_8 , виводити дітей. Всі почали виносити свої речі, а після приїхали пожежні та поліція. Вважає, що пожежа розпочалася через те, що діти ОСОБА_8 були закриті в будинку, в кімнаті, де є піч, з якою вони гралися, але дійсну причину пожежі вона не знає. Стверджувала, що діти хуліганисті, виховують самі себе, бо їх весь час залишають вдома самих. Вказала на те, що їх особисті сварки та непорозуміння з Подколзіними ніяк не стосуються справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Пунктом 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує.

Так, судом встановлено, що сторони є власниками домоволодіння АДРЕСА_1 . 04 грудня 2018 року о 19 годині 19 хвилин по АДРЕСА_1 сталася пожежа.

При цьому, позивачка вважає, що вказана пожежа виникла з вини відповідачки, а тому остання повинна їй відшкодувати завдані внаслідок пожежі збитки у розмірі 118657 гривень. На підтвердження розміру завданих збитків позивачка надала висновок експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження ОСОБА_3 № 933/06-19 від 19 червня 2019 року.

Однак суд не приймає вказаний висновок до уваги та вважає його неналежним доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам ч. 7 ст. 102, ч. ч. 5 та 6 ст. 106 ЦПК України, зокрема, відсутнє посилання на обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що атестований експерт має знати та вчиняти обов`язково.

При цьому, суд зазначає, що доводи позивачки про те, що пожежа сталася з вини відповідачки начебто через те, що остання не полагодила/замінила електропроводу є необґрунтованими та такими, що не підтвердженні належними, допустимими та достатніми доказами у справі.

Більш того, вказані доводи позивачки спростовані відповідачкою та матеріалами справи, зокрема актом про пожежу від 05 грудня 2018 року (а. с. 12 та на звороті), в якому причина пожежі не вказана, а зазначено про те, що вона «встановлюється».

Разом з цим, суд зазначає, що на виїзному засіданні 16 вересня 2022 року судом було встановлено, що веранда, яка, відповідно до акту є місцем виникнення пожежі, та є власністю відповідачки, знаходиться на спільній земельній ділянці та у спільному домоволодінні сторін, має відчинені двері, що вказує на обґрунтованість доводів відповідачки щодо вільного доступу до неї всіх користувачів цього домоволодіння та не виключає ймовірності підпалу.

Приписами ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» , обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Позивачка зазначає, що в результаті пожежі їй була спричинена моральна шкода, яка виразилася у моральних стражданнях, зокрема в тому, що відповідачка жодним чином не намагалася сповістити її сім`ю про початок пожежі та не відшкодувала їй завдані збитки, а також тим, що внаслідок пожежі, яка сталася в грудні, коли нічна температура сягала мінусової позначки, її старша донька отримала переохолодження, через що загострилося запалення хвороби та остання потрапила до лікарні, де перебувала 10 днів.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та керуючись принципом розумності, справедливості.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що в акті про пожежу відсутня причина її виникнення, а також відомості щодо осіб, які її виявили та повідомили про неї, суд дійшов висновку про відсутність вини, завданої шкоди та протиправності діянь з боку відповідачки до позивачки.

Крім того, суд зазначає, що позивачкою не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження свої позовних вимог щодо завдання їй моральної шкоди, зокрема документів, які б підтверджували її звернення до відповідачки щодо відшкодування шкоди в добровільному порядку чи звернення її доньки ОСОБА_9 до медичних закладів охорони здоров`я зі скаргами на його погіршення або погане самопочуття, та причинно-наслідкового зв`язку між ними та вищевказаними подіями, через що суд доходить висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

З огляду на викладене, з урахуванням того, акт про пожежу не містить відомостей про причину її виникнення, а також відомостей щодо осіб, які її виявили та повідомили про неї, приймаючи до уваги те, що інших доказів того, що вказана пожежа сталася з вини відповідачки, чи того, що протиправні діяння останньої призвели до виникнення вказаної пожежі, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними, матеріали справи не містять, а заявлена позивачкою сума матеріальної та моральної шкоди не підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами, суд доходить висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, через що у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що вони не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачку.

Враховуючи вищевикладене,керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_7 ( АДРЕСА_8 ) про відшкодування шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна