Справа № 466/4208/22
Провадження № 2/466/1759/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретарі с/з Репета К. М., Настасяк Б. І.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,-

у с т а н о в и в:

23 червня 2022 року Позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом, котрим просив визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивача.

Згідно викладеного в позовній заяві, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2021 у справі: №466/7750/20 встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2015 по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №303079009 від 20.06.2022, Позивачеві на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,8 кв.м.

Позивач бажає поділити майно, що є спільною сумісною власністю з відповідачкою.

Як зазначив позивач, враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 не може бути реально поділена між сторонами, він вважає, що слід визначити ідеальні частки сторін в цьому майні без реального його поділу та залишити його у спільній частковій власності (а.с.1-2).

Обґрунтування заперечень відповідача.

Відповідачем у встановлений порядок та строк письмовий відзив на позовну заяву подано не було.

26 серпня 2022 року відповідачем ОСОБА_4 подано суду зустрічну позовну заяву, котрою просила визнати за нею, ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтування зустрічних позовних вимог.

Позивачка за зустрічним позовом зазначила, що оскільки ОСОБА_3 у позовній заяві просить про визнання лише за собою права власності на 1/2 ідеальної частки оспорюваної квартири, вона - ОСОБА_4 пред`являє зустрічну вимогу, з урахуванням уточнень до зустрічної позовної заяви (а.с.54-55), про визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частку майна (а.с.34-38).

Обґрунтування заперечень зустрічних вимог.

13 жовтня 2022 року стороною відповідача за зустрічним позовом подано письмовий відзив, згідно якого просили відмовити в задоволенні зустрічної позовної вимоги через неправильність застосування терміну «частина майна», а не «частка» (а.с.50-51).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.16).

Ухвалою Шевченківського районного суду від 18 серпня 2022 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі (а.с.32).

Ухвалою Шевченківського районного суду від 02 вересня 2022 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним (а.с.46).

Ухвалою Шевченківського районного суду від 26 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.59).

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду.

У судовому засіданні уповноважений представник позивача ОСОБА_3 адвокат Почкіна О.М. (а.с.11-12) надала пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, просили позов задовольнити, зустрічний позов визнала, не заперечила проти його задоволення.

Уповноважений представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Жидачек Т.М. (а.с.29) у судовому засіданні визнала первісний позов повністю, та просила задовольнити зустрічну позовну вимогу.

У судовому засіданні, перевіркою доводів сторін і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне.

Даний позов виник із приводу майнових прав щодо нерухомого майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2021 у справі № 466/7750/20 встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з жовтня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме: квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №303079009 від 20.06.2022 ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,8 кв.м. (а.с.4)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №315182440 від 15.11.2022р ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 68,8 кв.м.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше т не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору і про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне ОСОБА_6 забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільні сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Постановою пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільно сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у раз неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Сторонами визнано, що вони, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вчинили дій, спрямованих на отримання грошової компенсації вартості своєї частини майна, а квартира за адресою: АДРЕСА_2 . не може бути реально поділена в натурі.

Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, як первісні так і зустрічні є підставними, ґрунтуються на вимогах закону, докази на які сторони у справі посилаються є належними та допустимими, а тому позовні вимоги обох сторін підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 , згідно квитанції 0.0..1 від 16.06.2022 сплачено судовий збір в розмірі 994,40 грн. за позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно квитанції 3421-5899-8159-4218 від 25.08.2022 Позивачем зустрічним позовом ОСОБА_4 сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. за зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати, які понесли сторони слід залишити за ними.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2022 року.

Суддя П. Т. Едер