Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.

секретаря судового засідання Вільчак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Ужгороді цивільну справу за позовом адвоката Кухта Ольги Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , (та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Кухта О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом ОСОБА_2 , (та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником 2-х кімнатної квартири в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових праві на нерухоме майно.

Зазначає, що внаслідок періодичного перебування позивача та членів його сім`ї на заробітках за кордоном, з 2019 року в даній квартирі став мешкати його син ОСОБА_4 , який був зареєстрований за місцем реєстрації його матері ОСОБА_6 , а саме в трикімнатній квартирі в АДРЕСА_2 .

Крім нього в квартирі стала проживати і його співмешканка ОСОБА_2 , між якими не було зареєстровано шлюбних відносин, з своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 .

Зазначає, що син позивача та його співмешканка вмовили зареєструвати їх в належному йому помешканні мотивуючи тим, що таке необхідно для влаштування неповнолітнього сина ОСОБА_2 до закладу освіти, а саме до Ужгородської ЗОШ №2, з огляду на нормативно закріплений територіальний поділ вулиць м. Ужгорода за навчальними закладами, на що позивач погодився.

Таким чином, представник позивача вказує, що станом на даний час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 (власник квартири); ОСОБА_5 (мати власника); ОСОБА_7 (рідний брат власника); ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 .

Поряд з цим, позивач вказує, що впродовж останнього часу в нього склалися неприязні стосунки як із сином ОСОБА_4 , так і з його співмешканкою, які виникли на ґрунті неналежного способу їх життя, зухвалої поведінки, небажання ніде працювати, неприйнятті участі в утриманні житла та вирішення інших побутових питань, відсутності поваги до батьків та бабусі, що призводить до постійних сварок та систематичних конфліктів.

Вказані обставини створили нестерпні умови спільного проживання в невеликій 2-кімнатній квартирі, на жодні вмовляння та настанови відповідачі не реагують, після набуття співмешканкою ОСОБА_2 права власності на житло в свою власну квартиру не переїжджають.

Наголошує, що на цьому ґрунті з боку сина відносно позивача неодноразово мали місце факти домашнього насильства, бійки, штовханина, погрози розправою, нецензурна лайка, що було зафіксовано правоохоронними органами. Також відповідачі створюють нестерпні умови для проживання матері позивача ОСОБА_5 , 1946 року народження, яка повернулася додому із-за кордону і внаслідок похилого віку вже не змозі ніде працювати, й іншого житла не має.

На підставі наведеного, позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належній ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири по АДРЕСА_1 , шляхом виселення з даної квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та зняти їх з реєстраційного обліку місця проживання з вказаної квартири.

Позивач у судове засідання не з`явився та його представник ОСОБА_8 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила задоволити. На продовження розгляду не з`явилася та в матеріалах справи міститься її заява, згідно з якою вона просила провести розгляд справи у відсутності сторони позивача на підставі наявних матеріалів справи та задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у судовому засіданні визнали позовні вимоги. Одночасно, на продовження судового розгляду не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задоволити. На продовження судового розгляду не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Згідно доданих до позову пояснень вказує, що зі сторони позивачів дійсно мають місце систематичні протиправні дії як стосовно позивача, так і неї в тому числі, а тому вона повністю підтримує звернення до суду із позовом про їх виселення.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №305389296 від 20.07.2022.

Вказане помешкання позивач набув на підставі договору дарування серія та номер 3-180, виданий 07.04.2015, видавник: Перша Ужгородська ДНК.

Згідно листа ТОВ «НАШ-ДОБРОБУТ» №1907/02 від 19.07.2022 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , числяться зареєстрованими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно матеріалів позовної заяви судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст. 391 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У позовній заяві представник позивача вказує, що впродовж останнього часу у її довірителя склалися неприязні стосунки із сином ОСОБА_4 та його співмешканкою, неодноразово мали місце факти домашнього насильства, бійки, штовханина, погрози розправою, нецензурна лайка.

Так, до матеріалів позову додано постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2021 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за те, що він вчинив насильство в сім`ї відносно свого батька ОСОБА_1 , а саме висловлювався в його сторону нецензурною лайкою та погрожував.

Також до матеріалів позову додано шість постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, якими ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані наркотичного сп`яніння.

Тобто, факт наявності перешкод в користуванні житлом позивачем та його матері підтверджується зверненнями до поліції з приводу конфлікту з особами, які проживають у квартирі позивача. За результатом звернень проведено перевірку та повідомлено, що між позивачем та його сином склались спірні цивільно-правові відносини, вирішення яких відноситься до компетенції суду.

За приписами до ч. 1 ст. 116 ЖК України, особи (члени сім`ї власника або інші особи), які внаслідок систематичного порушення правил проживання, громадського порядку створюють неможливі умови для спільного проживання для інших з ними в одній квартирі, чи в одному будинку, а засоби попередження виявилися безрезультатними, такі особи підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, в судом встановлено, що відповідачі систематично порушують правила спільного проживання та відповідач ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство відносно позивача та третьої особи, а тому позов в частині виселення осіб, які проживають у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає до задоволення.

Одночасно, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не зареєстровані в квартирі, не є її власниками, проте проживають в такій та чинять позивачу та третій особі ОСОБА_5 перешкоди у користуванні помешканням. Згідно матеріалів справи, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , числиться лише син відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

З врахуванням вищенаведеного, вимога про зняття з реєстрації відповідачів є передчасною та окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстрації у порядку, встановленому зазначеними Правилами та Законом.

Суд констатує, що виселення та зняття з реєстраційного обліку неповнолітнього ОСОБА_3 не буде порушенням його прав, так як його мати ОСОБА_2 є власником двох кімнатної квартири у м. Ужгород, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру №305396543 від 20.07.2022.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 496,2 гривень з кожного.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе