Дата документу 20.12.2022 Справа № 332/2737/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2737/21 Головуючий у І інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/2245/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визнання приватизації житлового приміщення незаконною,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визнання приватизації житлового приміщення незаконною

В обґрунтування позову зазначав, що 25 червня 2018 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району видала свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 про право спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_2 - 1/6 частка, ОСОБА_1 - 1/6 частка, ОСОБА_4 - 1/6 частка, ОСОБА_3 - 1/6 частка, ОСОБА_5 - 1/6 частка, ОСОБА_6 - 1/6 частка. У свідоцтві зазначено, що квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа приватизованої квартири становить 80,72 кв.м., в тому числі житлова площа - 53,7 кв.м. Згідно з технічним паспортом на квартиру від 11 травня 2018 року виготовленим ТОВ «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації», на підставі якого була здійснена приватизація та видане свідоцтво про право власності на житло: квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, житловою площею 53,7 кв.м., в тому числі 1-а кімната - 20,00 кв.м., 2-а кімната - 21,3 кв.м., 3-а кімната - 12,4 кв.м., кухні площею 11,4 кв.м., санвузла площею - 3,0 кв.м., коридору площею 9,3 кв.м.. Квартира обладнана балконом 1,22; 2,10 кв.м.. Загальна площа квартири 80,72 кв.м. Висота приміщень 3,00 м.

28 грудня 2020 року було проведено нову інвентаризацію та складено технічний паспорт ТОВ «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації», в якому зазначено: квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х жилих кімнат, житловою площею 53,1 кв.м., в тому числі 1-а кімната - 20,1 кв.м., 2-а кімната - 20,6 кв.м., 3-а кімната - 12,4 кв.м., кухні площею 11,4 кв.м., санвузла площею - 3,0 кв.м., коридору площею 9,0 кв.м., балконами площею 1,18 та 1,88 кв.м. Загальна площа квартири 79,56 кв.м. Висота приміщень 3,00 м.

На думку позивача, проведена приватизація видана на більшу площу квартири, що не відповідає дійсному розміру, та як наслідок позивач використав більшу площу житлових чеків на безоплатну приватизацію, ніж мало бути використано за фактичними розмірами, що є порушенням його конституційних прав на право отримання безоплатної приватизації від держави за житловими нормами 21 кв.м. загальної площу та 13,65 житлової площі. В свою чергу отримання у власність квартири з більшою площею, ніж фактично наявна, породжує нарахування більшої частини витрат на житлово-комунальні послуги, зокрема надання опалення житла, яке нараховується на загальну площу квартири. Також невідповідність площі квартири, на яку видано право власності державою та зміна розмірів приміщень та розміру квартири за фактичним встановленим розміром визначає самовільне переобладнання квартири та породжує необхідність у сплаті штрафу у розмірі 17000 грн. та введення в експлуатацію самовільного переобладнання в Департаменті державної архітектурно - будівельної інспекції в Запорізькій області.

На підставі означених обставин, позивач просив суд визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 , визнати недійсним та скасувати розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 248 р від 25.06.2018 року, визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Заводському району від 25.06.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенка О.А. подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року, та ухвалити нове про задоволення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенка О.А. є те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам, викладеним у позовній заяві, адже приватизація зазначеної ним квартири є незаконною та такою, що порушує його права, гарантовані Конституцією України.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району та органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Салата Н.П. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Зубенко О.А. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 рокута прийняти нову постанову про задоволення позову.

Представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району та органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Салата Н.П. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зокрема викладених у наданому суду першої інстанції висновку від 02 вересня 2022 року про недоцільність визнання приватизації житлового приміщення незаконною, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства, своїх представників до суду не направили. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, представників скаржника, відповідача та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач діяв в порядку та в межах повноважень, наданих йому діючим законодавством, на підставі наявних документів, без будь-яких порушень, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 1 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.

Згідно п. 4 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону, право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

За приписами п. 1 та п. З ст. 8 вищезазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадян.

Передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитках, кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (п. 16 Порядку).

Отже, відповідно до норм Закону України «Про приватизацію державного

житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного

житлового фонду мають громадяни України, які постійно проживають в цих

квартирах на момент приватизації житла. Для приватизації квартири наймач повинен звернутися до районної адміністрації з заявою про приватизацію квартири та відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у

гуртожитках у власність громадян, яке затверджено наказом Міністерства з

питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396,

надати до органу приватизації, згідно з переліком, певний пакет документів,

який необхідний для приватизації квартири.

Відповідно до п. п.17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру(будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи : копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що 25 червня 2018 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району видала свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 про право спільної часткової власності в рівних долях громадянам: ОСОБА_2 - 1/6 частка, ОСОБА_1 - 1/6 частка, ОСОБА_4 - 1/6 частка, ОСОБА_3 - 1/6 частка, ОСОБА_5 - 1/6 частка, ОСОБА_6 - 1/6 частка. У свідоцтві зазначено, що квартира приватизована відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа приватизованої квартири становить 80,72 кв.м., в тому числі житлова площа 53,7 кв.м. Згідно технічного паспорту на квартиру від 11 травня 2018 року виготовленого ТОВ «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації», на підставі якого була здійснена приватизація та видане свідоцтво про право власності на житло, зазначено: квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, житловою площею 53,7 кв.м., в тому числі 1-а кімната - 20,00 кв.м., 2-а кімната - 21,3 кв.м., 3-а кімната - 12,4 кв.м., кухні площею 11,4 кв.м., санвузла площею - 3,0 кв.м., коридору площею 9,3 кв.м.. Квартира обладнана балконом 1,22; 2,10 кв.м. Загальна площа квартири 80,72 кв.м. Висота приміщень 3,00 м.

Розміри квартири підтверджено технічним паспортом інвентаризації спірної квартири, проведеної ОП «ЗМБТІ» станом на 11.05.2018р. (а.с.111-113).

Такі ж розміри зазначені відповідачем у правовстановлюючих документах на спірну квартиру (а.с.9).

Згідно з інформацією приватизаційної справи квартири АДРЕСА_1 (а.с.74-113), до відділу приватизації районної адміністрації звернулася основний наймач вищезазначеної квартири, ОСОБА_2 , яка надала повний пакет документів необхідних для приватизації квартири. До документів, які надала наймач квартири доданий технічний паспорт на квартиру, який був замовлений ОСОБА_2 в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на момент приватизації квартири 19 червня 2018 року, в якому вказана площа кімнат, площа допоміжних приміщень. Тобто, заміри площі квартири робилися на момент подання заяви на приватизацію. На підставі технічного паспорту був зроблений розрахунок площі квартири, з яким наймачка ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її підпис на розрахунку. Відповідно до технічного паспорту, який було надано на момент приватизації квартири, на підставі розрахунків площі квартири, що безоплатно приватизується, на підставі розпорядження голови районної адміністрації про приватизацію квартири було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у тому, що відповідач виконав всі вищезазначені вимоги діючого законодавства та здійснив приватизацію на підставі документів, визначених п. п.17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року №109/17404.

Проте, на думку скаржника, була проведена приватизація та видано правовстановлюючий документ на більшу площу квартири (різниця, зазначена скаржником, складає 1,16 м.), що не відповідає дійсним розмірам квартири, та як наслідок він використав більшу площу житлових чеків на безоплатну приватизацію, ніж мало бути використано за фактичними розмірами. Отже фактично, виходячи з розрахунків позивача, йому нанесено збитків приблизно на 25 копійок, що складає вартість житлових чеків, які було використано більше, якщо враховувати фактичні розміри квартири.

На підтвердження своїх вимог скаржник надавав суду першої інстанції технічний паспорт інвентаризації спірної квартири, проведеної ОП «ЗМБТІ» станом на 28 грудня 2020 року (а.с.10-11).

Проте, як правильно оцінив такий доказ суд першої інстанції, зазначений технічний паспорт відображає розміри спірної квартири станом на 28 грудня 2020 року, тоді як приватизація була здійснена у 2018 році, свідоцтво про право власності на спірну квартиру видав відповідач 25 червня 2018 року. (а.с.9).

Доказів того, що відповідач приймав оскаржуване спірне рішення про приватизацію квартири у 2018 році за неналежними документами чи в порушення норм чинного законодавства матеріали справи не містять.

Так само скаржник не надав суду аргументів, яким чином технічна інвентаризація спірної квартири від 28 грудня 2020 року має більш пріоритетне значення, ніж технічна інвентаризація спірної квартири від 11 травня 2018 року.

При цьому, скаржник приймав участь у приватизації, є співвласником квартири, але будь-яких заперечень при подачі документів та після отримання свідоцтва про право власності на квартиру не виказував.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції також враховував висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 02 вересня 2022 року, згідно з яким визнання приватизації житлового приміщення незаконною є недоцільним. (а.с.148).

Колегія суддів зауважує, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання приватизації квартири недійсною буде порушувати права та інтереси інших співвласників квартири, яки позбавлені процесуального права захищати свої інтереси ,так як в якості відповідачів до справи не залучені,а також будуть порушені житлові права неповнолітніх дітей.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: