Справа № 466/7352/22
Провадження № 2/466/2218/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого- судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

22 вересня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_3 частку у розмірі 3/4 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 частку у розмірі 1/4 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати просить розподілити в порядку передбаченому чинним законодавством.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова 27 серпня 2020 року, яке набрало законної сили «28» вересня 2020 року. У даному шлюбі у них народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу вони з чоловіком набули у власність двокімнатну квартиру загальною площею 66,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яка на даний момент є їхньою спільною сумісною власністю. Квартира набута ними у власність на підставі Договору №14-53Д від 26 листопада 2014 року про участь у фонді фінансування будівництва виду «А», створеного для фінансування будівництва 10-ти поверхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на АДРЕСА_3 зі знесенням існуючого малоповерхового житлового будинку (ФФБ виду «А»), укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНБУД». Згідно Довідки №9/45 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування у фонді фінансування будівництва, виданої «01» квітня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «ФІНБУД», ними внесено кошти за квартиру в сумі 256 780.00 гривень 00 копійок і підтверджено здійснення повного розрахунку з Управителем за об`єкт інвестування. У зв`язку з чим вони отримали право провести державну реєстрацію права власності на квартиру.

Кошти в сумі 256 780,00 гривень 00 копійок були внесені трьома платежами: кошти в сумі 118 980.00 грн. внесено 26 листопада 2014 року; кошти в сумі 132 200,00 грн. внесено 27 січня 2015 року; кошти в сумі 5600,00 грн. внесено 04 квітня 2016 року. Таким чином, вартість квартири на момент її придбання складала 256 780.00 гривень 00 копійок. Кошти в сумі 132 200,00 грн. гривень 00 копійок є її особистими коштами, які вона отримала в дар від своїх батьків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Дані кошти її батьки отримали 26 січня 2015 року в результаті продажу належної їм на праві власності приміщення квартири спільного заселення під №305 за адресою: АДРЕСА_4 . Ця обставина підтверджується договором купівлі-продажу приміщення квартири спільного заселення, посвідченим 26.01.2015 року ОСОБА_8 , державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №4-61. Згідно вказаного договору купівлі-продажу приміщення квартири спільного заселення продано за 149 000,00 гривень 00 копійок.

Таким чином платіж за їх спільну квартиру в сумі 132 200.00 грн. гривень 00 копійок, який здійснений на наступний день від дня продажу її батьками власної квартири, був повністю проведений за рахунок подарованих їй коштів та які вона надала своєму чоловікові для здійснення цього платежу.

17 травня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В. зареєстровано спірну квартиру АДРЕСА_5 на праві власності. Згідно правовстановлюючих документів титульним власником квартири вказано Відповідача. Після розлучення Відповідач з`їхав та проживав окремо. В квартирі проживала вона з їхньою спільною з Відповідачем донькою. Зловживаючи тією обставиною, що Відповідач вказаний титульним власником квартири в правовстановлюючих документах, останній без її відома та її згоди як співвласника квартири, зареєстрував в їхній квартирі сторонніх та невідомих їй осіб, а саме в спірній квартирі ним зареєстровані: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована 16.02.2022 року; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 16.02.2022 року; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 16.02.2022 року; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована 15.02.2022 року; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована 15.02.2022 року.

Окрім цього, в березні 2022 року Відповідач, представивши вказаних вище осіб як членів його нової сім`ї, порушуючи її законні права як співвласника, її інтереси та інтереси їхньо доньки, нівелюючи будь-які норми моралі та здорового глузду, поселив цих всіх осіб в їхню квартиру, для фактичного проживання. Такі дії Відповідача є неприпустимими та такими, що грубо порушують її права і законні інтереси як співвласника квартири, породжують постійні конфлікти та напружені стосунки, в яких змушена зростати їх спільна дитина. Станом на сьогодні вони з чоловіком не дійшли згоди щодо розподілу квартири, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з чим є необхідність у здійсненні поділу нашої спільної квартири у судовому порядку.

Вартість квартири, що підлягає поділу, становить 256 780,00 гривень 00 копійок. З яких: 132 200.00 грн. гривень 00 копійок - кошти, що належать їй на праві особистої приватної власності; 124 580,00 грн. гривень 00 копійок - кошти, що належать їм на праві спільної сумісної власності, а отже підлягають поділу в рівних частках. Таким чином, враховуючи вищевикладене, їй належить 3/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_6 , тому у зв`язку із вищенаведеним змушена звернутися до суду з даним позовом.

10 листопада представником відповідача адвокатом Біликом П.Б. суду був наданий відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивачкою не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, ту обставину, як вона стверджує у позові, а саме, що кошти у розмірі 132 200 грн 00 коп. є подарованими їй коштами, та є її особистою приватною власністю, на яку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, зокрема не надано договору дарування; крім того, позивачка у позові замовчує та не зазначає про те, що істотна частина коштів не зазначених у позові, сплачених в рахунок вартості спільної квартири належали відповідачу та були сплачені ним особисто, зокрема з метою купівлі спільної квартири відповідачем (згідно з Договором Довіритель) 26 листопада 2014 року з Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_14 в особі ОСОБА_15 ( згідно з договору - Повірений) був укладений Договір доручення. На виконання пп. 2.2. п. 2 Договору відповідачем 26 листопада 2014 року було сплачено 277 620 грн 00 коп., що підтверджується Платіжним дорученням № 1 від 26 листопада 2014 року. Окрім того, позивач замовчує і той факт, що відповідачем здійснювались численні покращення спільної квартири. Відтак, вважають за доцільне здійснити поділ спірної квартири у рівних частках способом визнання за позивачем та відповідачем відповідно по 1/2 спірної квартири.

21 листопада 2022 року представником позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що відповідач не може заперечувати факту продажу батьками позивача своєї квартири, оскільки він сам шукав покупців, та в подальшому отримання грошей від її продажу та внесення їх в оплату спірної квартири. Щодо не укладення договору дарування, то зазначає, що між сторонами були довірливі відносини та їх батьками, тому потреби такої не вбачали. Крім того, договір доручення, який був укладений з ФОП ОСОБА_14 в особі ОСОБА_15 26 листопада 2014 року та відповідачем передбачав консультативні послуги щодо підбору житла, умов придбання квартири, умов участі у ФФБ, а не придбання спірної квартири.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, просив суд визнати за кожним з подружжя по 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2006, який був зареєстрований Дідилівською сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області.

У даному шлюбі у сторін народилася донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

В подальшому даний шлюб між сторонами рішенням Шевченківського районного судуу м. Львова від 27 серпня 2020 року був розірваний.

За час перебування в шлюбі сторони придбали двокімнатну квартиру, загальною площею 66,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору №14-53Д про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» створеного для фінансування будівництва 10-ти поверхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщенями на АДРЕСА_3 зі знесенням існуючого малоповерхового житлового будинку (ФФБ виду «А»), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінбуд» та ОСОБА_4 .

Згідно Довідки №9/45 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування у фонді фінансування будівництва, виданої 01 квітня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «ФІНБУД», сторонами внесено кошти за квартиру в сумі 256 780.00 гривень і підтверджено здійснення повного розрахунку з Управителем за об`єкт інвестування. У зв`язку з чим сторони отримали право провести державну реєстрацію права власності на квартиру.

Кошти в сумі 256 780,00 гривень були внесені сторонами трьома платежами: кошти в сумі 118 980.00 грн. внесено 26 листопада 2014 року; кошти в сумі 132 200,00 грн. внесено 27 січня 2015 року; кошти в сумі 5600,00 грн. внесено 04 квітня 2016 року, що стверджується платіжними дорученнями та квитанцією, наявних в матеріалах справи. Таким чином, вартість квартири на момент її придбання складала 256 780.00 гривень.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №59563908 на праві приватної власності, ОСОБА_4 належить квартира ха адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , яка є мамою позивачки, зазначила, що позивач та відповідач придбали вказану спріну квартиру. Квартира на АДРЕСА_4 , власниками якої є батько та сестра позивача, була продана, щоб купити квартиру по АДРЕСА_3 . Вказану квартиру на АДРЕСА_4 продали за 149000 грн. у січні 2015 року. Зазначає, що відповідач отримав кошти за продаж квартири, зокрема 132000 грн. пішли на купівлю квартири на АДРЕСА_3 , а 15000 грн. отримала вона. Метою передання грошових коштів допомога сім`ї. Договір дарування вказаних грошових коштів свідок не укладала, та суду не надала. Сума коштів купівлі квартири на ОСОБА_17 їй невідома.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , яка є сестрою позивачки, зазначила, що вона укладала договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_4 , яку продавали, щоб подарувати гроші від продажу позивачці, які передали відповідачеві, та в подальшому були використані для купівлі квартири на АДРЕСА_3 . Жодних письмових договорів і розписок від відповідача не було.

Позивач ОСОБА_3 просить суд визнати за нею частку у розмірі 3/4 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки суму у розмірі 132200 грн., як зазначає позивач отримала в дар від своїх батьків, які дані кошти отримали від продажу квартири спільного заселення АДРЕСА_7 , що стверджується договором купівлі продажу приміщеня квартири спільного заселення, посвідченим 26.01.2015 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Бобеляк Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за №4-61. Згідно вказаного договору купівлі-продажу приміщення квартири спільного заселення продано за 149 000,00 гривень 00 копійок. В подальшому, через один день, як зазначає позивач ОСОБА_3 , а саме - 27 січня 2015 року, частину грошових коштів від продажу вищевказаної квартири, а саме суму у розмірі 132200 грн., які їй подарували батьки, вона внесла до сплати за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проте жодних належних та допустимих доказів, позивачем ОСОБА_3 на підтвердження дарування грошових коштів батьками своїй дочці ОСОБА_3 суду надано не було, зокрема договору дарування грошових коштів, розписки тощо.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір доручення від 26 листопада 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_14 в особі ОСОБА_15 та відповідачем ОСОБА_4 , предметом якого є консультативні послуги щодо підбору житла, умов придбання квартири, умов участі у ФФБ та закріплення об`єкту інвестування (квартири). Вартість квартири за адресою: АДРЕСА_8 , як зазначено в даного договорі становить суму у розмірі 251180 грн. та визначено графік платежів. Відповідно до платіжного доручення №1 від 26 листопада 2014 року відповідачем ОСОБА_4 було внесено грошові кошти на рахунок ФОП ОСОБА_14 у розмірі 277620,00 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ч.1 і ч.2 ст.65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічний принцип рівності часток співвласників у спільній сумісній власності закріплений у ч.2 ст.372 ЦК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до положень ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

За вказаних обставин, квартира АДРЕСА_9 , була придбана сторонами в період перебування в шлюбі, за спільні сумісні кошти, жодних належних та допустимих доказів, позивачем ОСОБА_3 на підтвердження зворотнього, зокрема дарування позивачеві грошових коштів її батьками та в подальшому внесенні їх як частини оплати за спірну квартиру надано не було, зокрема договору дарування грошових коштів, розписки тощо, а отже є об`єктом спільної сумісної власності та підлягають поділу в рівних частинах.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, виглядає наступним чином: вартість всієї квартири складає суму у розмірі 256780 грн., відповідно судовий збір складає суму у розмірі 2567,80 грн., у судовому засіданні у задоволенні 1/4 частки квартири позивача було відмовлено, яка в грошовому еквіваленті складає суму у розмірі 64195 грн., тобто 641,95 грн. судового збору (2567,80 грн. - 641,95 грн. = 1925,85 грн).

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1925,85 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 частку у розмірі 1/2 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 частку у розмірі 1/2 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 - 1925 (одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять) грн., 85 коп. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2022 року.

Суддя Р. Б. Єзерський