Справа № 487/9266/21
Провадження № 2/487/1123/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Горохівського О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач є батьками малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зареєстрованому шлюбі не перебували. Коли дитині виповнилось 1 рік, відповідач залишила дитину разом із ним та більше дитиною ніколи не цікавилась, не бачила сина та втратила всякий з ним зв`язок, тобто не займається вихованням та утримання дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується навіть взагалі, хоча позивач ніколи не перешкоджав у спілкування матері з дитиною. Позивач забезпечує дитину всім необхідним харчуванням, одягом, лікуванням, створює умови для гармонійного його розвитку в атмосфері любові та забезпеченості.

Ухвалою суду від 05.01.2022 провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження.

05.08.2022 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав та в заяві просили розглянути справу за відсутності їхнього представника.

14.12.2022 позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повному обсязі та просив про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, в нотаріально посвідченої заяві від 02.11.2021 просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову про позбавлення її батьківських прав та позовні вимоги визнає.

Відповідно до вимог ст. 200 ч. 4 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом встановлено, позивач і відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім`єю та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина - син ОСОБА_3 . Позивач, згідно повторного свідоцтва про народження, виданого 24.07.2018 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вказаний батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У 2019 році відповідач покинула свою родину, зокрема і малолітнього сина та виїхала проживати в інше місце. Позивач разом з дитиною проживає за своїм постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживає мати позивача та створені усі необхідні умови для проживання дитини, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 03.08.2022.

Відповідач з того часу долею сина на цікавилась, не займалась його вихованням, навчанням, розвитком здібностей та утриманням, залишивши сина проживати разом із батьком, який з того часу самостійно займається вихованням, утриманням, навчанням та розвитком дитини.

Згідно довідки завідувача дошкільного навчального закладу №53 м. Миколаєва №36 від 17.11.2022, ОСОБА_4 відвідував навчальний заклад, приводять дитину до садочку та спілкуються з вихователем тільки бабуся та батько дитини, які цікавляться його життям в дошкільному закладі, батько також долучається до допомоги садочку.

Відповідно до довідки головного лікаря комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», з лікарем педіатром сімейної амбулаторії №1 укладено декларацію на медичне обслуговування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитину протягом першого року його життя на прийом лікаря приводила мати ОСОБА_2 , на даний час лікар спілкується лише з бабусею та батьком дитини, які цікавляться станом здоров`я дитини, виконують поради та рекомендації, проводяться щеплення.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, від 03.08.2022 №2767/02.02.01-22/25/14/22, орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, до суду надано заяву відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , нотаріально посвідчену 02.11.2021 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г., згідно якої ОСОБА_2 підтвердила, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнає в повному обсязі та не заперечує проти цього.

Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітнього сина та небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров`ям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, що і не заперечує сама відповідач, тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 .

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 180-182, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження м. Миколаїв вул. Погранична, 9, .

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 22.12.2022.