Справа № 727/4582/22
Провадження № 2/727/1181/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

09 грудня 2022 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді: М.Є. Бойко,

при секретарі: Стефанчук О.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чепишка Д.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Баршакова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової споруди,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Д.В. Чепишко звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової споруди, обґрунтовуючи такі свої вимоги наступними обставинами.

ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень загальною площею 88,50 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_2 у цьому багатоквартирному будинку,за відсутності рішення всіх інших його співвласників та без жодних дозвільних документів, передбачених містобудівною документацією, облаштував на прибудинковій території навіс, в якому утримує свій автомобіль та яким користується і на даний час, внаслідок чого створює перешкоди позивачу у вільному користуванні спільним майном, а тому порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом демонтажу такого навісу на підставі статті 391 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.06. 2022 року відкрито провадження у справі.

28.07.2022 року до суду надійшов відзив на позов відповідача ОСОБА_3 , в якому останній просив суд залишити позовні вимоги без задоволення, оскільки позивач не довів порушення будь-яких його прав та законних інтересів внаслідок дій відповідача щодо облаштування навісу для автомобіля.

Третя особа Виконавчий комітет Чернівецької міської ради 21.07.2022 року надав до суду письмові пояснення про те, що дозвіл на розміщення навісу позивачу не надавався, крім того, будівля за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м.Чернівці, а тому перед розміщенням навісу ОСОБА_3 повинен був отримати дозвіл на відповідні перетворення від органу охорони культурної спадщини. Проте, оскільки відповідач не отримував відповідних дозвільних документів, він не мав законних прав на розміщення навісу. За таких обставин Виконавчий комітет просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Чепишко Д.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Крім того, зазначив, що внаслідок встановлення відповідачем навісу позивач позбавлений можливості користуватись цією прибудинковою територією, а також додав, що строк позовної давності ОСОБА_1 для звернення до суду за захистом своїх прав, на його думку, не пропущений, оскільки про їх порушення позивач дізнався не пізніше 2019-2022 рр. після того, як довідався про наявність рішення міської ради щодо незаконності встановлення відповідачем навісу, до цього ж він вважав, що ОСОБА_3 має всі необхідні дозвільні документи на розміщення цієї конструкції.

Відповідач та його представник адвокат Баршаков О.В. у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності позивачем обставин щодо наявності перешкод позивачу у користуванні прибудинковою територією, які б йому створював встановлений ще у 2007 році відповідачем навіс, оскільки останній не закріплений на землі і виявляє собою просту сітку для захисту автомобіля від несприятливих погодних умов, яка кріпиться за допомогою металевих конструкцій, влаштованих ним на своєму балконі, з яких ця сітка спускається донизу. Отже, відповідач не розуміє, яким чином це заважає позивачу користуватись прибудинковою територією, адже кожний із співвласників квартир у цьому будинку, в тому числі і він, має місце для паркування свого автомобіля, яке неофіційно закріплено, оскільки саме таким чином склався порядок користування територією двору загального призначення на протязі вже багатьох років.

Представник третьої особи в ході розгляду справи надав пояснення, які аналогічні викладеним ним письмово, а також зазначив, що вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень загальною площею 88,50 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право приватної власності позивача на вказане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 03.08.2009 року

Відповідачу ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності від 20 липня 2007 року на праві спільної сумісної власності в житловому будинку АДРЕСА_1 належить квартира АДРЕСА_2 .

09 грудня 2021 року головним спеціалістом-інспектором з благоустрою Меленчком С.М. було складено протокол № 0564 про адміністративне правопорушення, яким встановлено, що ОСОБА_3 самовільно розмістив навіс у дворі спільного користування на землі комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, пункт 11.4 додатку № і до Правил благоустрою м. Чернівців, затверджених рішенням міської ради № 2417 від 30.09.2020 (копія протоколу додається).

Крім цього, вказаний головний спеціаліст-інспектор з благоустрою видав припис від 09.12.2021 № 133, яким зобов`язав відповідача в строк до 27.12.2021 усунути зазначене порушення шляхом демонтажу самовільно встановленого навісу на прибудинковій території по АДРЕСА_1 (копія припису з додатками). Також із листа Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради від 17.01.2022 № 13/01-12/117 слідує, що у зв`язку із невиконанням припису та нереагуванням на запрошення вказане Управління просить підготувати на розгляд виконавчого комітету матеріали про демонтаж зазначеного навісу (копія листа та запрошень додаються).

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.02.2022 № 112/4, навіс по АДРЕСА_1 , встановлений ОСОБА_3 , включено до переліку тимчасових споруд що підлягають демонтажу

Станом на день розгляду судом даної справи рішення виконкому від 23.02.2022 року відповідачем не виконано, факту встановлення ним навісу для зберігання автомобілю за вищевказаною адресою він не заперечує.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Відповідно до Наказу державного комітету України з житлово комунального господарства від 17.05.2005р., яким затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Частиною 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів, озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Статтею 25 Закону передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

У відповідності до ч.2 ст.17 цього ж Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Результат аналізу наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого порушеного права. Перешкодою в здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Як відповідач виступає особа, що своїм противоправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача демонтувати самовільно встановлений навіс, посилаючись при цьому на те, що останній перешкоджає йому у доступі до своїх приміщень, а також перешкоджає користуватись цією територією.

Доводи відповідача про те, що влаштування ним навісу не порушує прав ОСОБА_1 , оскільки він розташований на частині прибудинкової території, якою відповідач не користується, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки прибудинкова територія житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками житлового будинку не розподілена, а відтак перебуває у їх спільному користуванні, яке повинно здійснюватися за їх взаємною згодою. Встановивши навіс для зберігання автомобілю на території загального користування, ОСОБА_3 самовільно зайняв її частину, що не може перебувати у власності відповідача.

Позивач, як власник нежитлових приміщень у житловому будинку, є його співвласником та законним користувачем земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку, яка є прибудинковою територією, та має право з врахуванням вимог статей 382, 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження вищевказаним майном.

Доказів отримання відповідачем дозволу на зведення тимчасової споруди на прибудинковій території у відповідності до норм законодавства також суду не представлено, що свідчить про те, що дії ОСОБА_3 мають протиправний характер і порушують права та інтереси членів територіальної громади. Аргументи відповідача щодо наявності у ього такого права належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, слід прийти до висновку, що відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні спільною прибудинковою територією, доступ до якої позивача обмежений внаслідок встановлення на ній ОСОБА_3 навісу для автомобіля, в зв`язку із чим ОСОБА_1 позбавлений можливості вільно користуватися цією частиною прибудинкової території,а тому слід захистити порушене право позивача шляхом демонтажу тимчасової споруди відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню

Щодо строків позовної давності на звернення до суду з даним позовом, про застосування якої заявив відповідач та його адвокат, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушения свого про особу, яка його порушила.

Згідно статті 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності пов`язусться не лише з моментом, коли особі, яка звертасться за захистом свого права або iнтepecy,стало відомо про порушення свого права чи про особу, яка його порушила, а також така особа могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (Дане узгоджусться з практикою Верховного Суду у постанові від 15.05.2018p. по справі №916/2403/16).

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1 статті 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення п права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення і прав. Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду від 2018 р. у справі №372/о3615-ц. Зокрема, Касаційний суд вказав наступне: «Зазначене свідчить про неправильність застосування судом ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої ст. 261 ЦК не містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушения права, покладається на позивача.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц).

Відповідно до висновків, викладених у постанові ВС від 15.08.2018 у справі № 554/4456/17 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення, що також викладено у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу самовільно встановлено на ній навісу, поданий позов є негаторним, та відповідно позовна давність не застосовується.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки суд позовні вимоги задовольняє у повному обсязі, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню.

Вимоги про стягнення з відповідача витрат по оплаті правничої допомоги задоволенню не підлягають, оскільки жодного доказу на їх підтвердження суду не надано.

Виходячи з викладеного та, керуючись ст. ст. 2, 4 , 77, 81, 141, 258-259, 265, 354,355, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією шляхом демонтажу тимчасової споруди задовольнити .

Зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлений ним навіс на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн.

У стягненні витрат по оплаті правничої допомоги відмовити за недоведеністю таких вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 14 грудня 2022 року.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суддя М. Є. Бойко