Справа № 149/1089/22
Провадження № 22-ц/801/1862/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 рокуСправа № 149/1089/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Луцишина О.П.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор виробничого структурного підрозділу «Санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаврилюк Олександр Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор виробничого структурного підрозділу «Санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаврилюк Олександр Олександрович про визнання незаконними та скасування наказу про призупинення трудового договору, за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директора виробничого структурного підрозділу «Санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників» філії «Центр оздоровлення та відпочинку» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаврилюка Олександра Олександровича та апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Вергелеса В.О., дата виготовлення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», за участі залученої до участі у справі місцевим судом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору директора виробничого структурного підрозділу «Санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаврилюка Олександра Олександровича про визнання незаконними та скасування наказу про призупинення трудового договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , працює у ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" на посаді заступника директора з лікувальної роботи та лікаря невропатолога вищої категорії (внутрішній сумісник).

З 24 лютого 2022 року на усій території України введено воєнний стан строком, який продовжено до 23 серпня 2022 року.

Наказом директора ВСП № 55 від 22 квітня 2022 року дію її трудового договору з 25 квітня 2022 року призупинено до відновлення, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану, чим фактично її відсторонено від роботи.

Наказ обґрунтовано відсутністю умов для організації та виконання виробничого процесу санаторно-курортного лікування відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року, Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року.

Такий наказ видано тільки щодо неї, а тому на переконання позивача він носить дискримінаційний характер та порушує її право на працю, є порушенням ст. 43 Конституції України, ст. 2-1 КЗпП України, так і ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Працюючи на посаді заступника директора з лікувальної роботи та лікаря невропатолога вищої категорії (внутрішній сумісник) вона виконувала роботу, яка передбачена її посадовою інструкцією і яка є необхідною для функціонування закладу.

Крім того вказувала, що місто Хмільник Вінницької області де розташовано її робоче місце, не відноситься до зони бойових дій, не є окупованою територією, де є неможливим надання та виконання роботи за її трудовим договором. Зазначена у наказі № 55 відсутність умов для організації та виконання виробничого процесу санаторно-курортного нічим не підтверджена та спростовується роботою інших працівників у цьому закладі. Окрім того вона виконувала роботу не тільки заступника директора з лікувальної роботи, а ще й лікаря невропатолога вищої категорії за сумісництвом.

Вважала, що порушення її права на працю завдає останній душевних страждань, зокрема, отримувати оплату за працю та забезпечення власного життя, що вимагає додаткових зусиль. Розмір моральної шкоди орієнтовно визначила в 10000 гривень.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому вона просила визнати незаконним та скасувати наказ № 55 від 22 квітня 2022 року про призупинення трудового договору, зобов`язати нарахувати та виплатити середню заробітну плату за період з 25 квітня 2022 року по день фактичного допуску до роботи та стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора Виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" АТ "Укрзалізниця" № 55 від 22 квітня 2022 року про призупинення дії трудового договору з 25 квітня 2022 року з заступником директора з лікувальної роботи та лікарем-невропатологом вищої категорії (внутрішній сумісник) ОСОБА_1 .

Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 25 квітня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" до державного бюджету України 992,40 гривень судового збору.

В задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Судові витрати понесені позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду у розмірі 992,40 гривень, залишено за позивачем.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області мотивоване тим, що наказ директора Виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" АТ "Укрзалізниця" № 55 від 22 квітня 2022 року про призупинення дії трудового договору з 25 квітня 2022 року з заступником директора з лікувальної роботи та лікарем-невропатологом вищої категорії (внутрішній сумісник) ОСОБА_1 не відповідає положенням статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", є свавільним, дискримінаційним, незаконним, та таким, що порушує права позивача на працю та її оплати.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку, що визнання рішенням суду факту порушення трудових прав позивачки, про що свідчить скасування судом наказу про призупинення трудового договору, у даному випадку є достатнім для справедливої сатисфакції за заподіяння позивачці моральної шкоди з боку відповідача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор виробничого структурного підрозділу «Санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників» філії «Центр оздоровлення та відпочинку» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаврилюк О.О., а також відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору мотивована тим, що суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення застосував норму ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в новій редакції, яка почала діяти після видання оскаржуваного позивачем наказу відповідача. Зокрема, зазначає, що на дату видання наказу в чинному на той час законодавстві не було вимог стосовно того, що абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи є головною умовою для призупинення дії договору. Поряд з цим вважає, що місцевий суд не перевірив, а позивач не довела, що посада заступника директора, яку обіймала позивач є вкрай необхідною для функціонування закладу на період дії воєнного стану в Україні. Також, на переконання заявника, позивачем не доведено, яку саме роботу могла виконувати остання як лікар-невропатолог. Зазначає, що з моменту призупинення дії трудового договору з позивачем будь-яких скарг до керівництва закладу не надходило. Крім того вказує, що окрім позивача, трудовий договір був призупинений і з іншими працівниками закладу.

Апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» мотивована тим, що на їх думку, суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не звернув уваги на те, що профільна діяльність відповідача фактично не здійснюється і прибуток не отримується, оскільки починаючи з 25 лютого 2022 року і по даний час відповідач фактично здійснює свою діяльність пов`язану із розміщенням та забезпеченням умов проживання для тимчасово-переміщених осіб. Вважають, що вказані обставини позбавили відповідача можливості забезпечити позивача роботою для виконання нею виробничих завдань та функцій, передбачених її посадовою інструкцією. Крім того, покликаються на застосуванням місцевим судом норми ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в новій редакції, яка почала діяти після видання оскаржуваного позивачем наказу відповідача.

17 жовтня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Федчук Т.М. надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому вона заперечила аргументи викладені в них вказавши, що суд першої інстанції вірно дослідив надані сторонами докази по справі і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Поряд з цим, вказує на те, що інші працівники, зокрема, лікарі та медичний персонал ВСП «МЦРЗ» були задіяні у непрофільній діяльності, на відміну від позивача. Відповідач визнав виконання роботи ВСП «МЦРЗ», зокрема і за профілем своєї діяльності. Крім того, на переконання позивача, місцевий суд, керуючись принципом верховенства права, вірно витлумачив диспозицію застосованої норми ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», зокрема, на користь працівника.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 20/ОС від 26 лютого 2020 року з 27 лютого 2020 року працює на посаді заступника директора Виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" філії "Центр оздоровлення та відпочинку" акціонерного товариства "Українська залізниця" (ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця").

Згідно наказу № 167/ОС від 22 вересня 2021 року з 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 прийнято на роботу за внутрішнім сумісництвом лікарем-невропатологом вищої категорії 0,25 ставки.

Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с. 12-14) і сторонами визнаються.

Згідно довідки про доходи від 19 травня 2022 року № 9 ОСОБА_2 працює у ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" заступником директора і за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року їй нараховано 92104,71 гривень заробітної плати (а.с.10).

24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України строком введено воєнний стан, який затверджено Законом України № 2101-ІХ. Верховною радою України строк дії військового стану продовжено до 23 серпня 2022 року.

Наказом директора ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" № 40 від 03 березня 2022 року окремим працівникам та лікарям ВСП, зокрема лікувально-діагностичного відділення, плавального басейну, стаціонарних відділень, було встановлено режим простою з 07 березня 2022 року до відміни (а.с.16).

Наказом директора ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" № 53 від 31 березня 2022 року "Про відміну простою працівників ВСП санаторію МЦРЗ" у зв`язку з виробничою необхідністю відкликано з режиму простою з 04 квітня 2022 року працівників лікувально-діагностичного відділення, плавального басейну, лікарів стаціонарних відділень (а.с.15).

Наказом директора ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦО" АТ "Укрзалізниця" № 55 від 22 квітня 2022 року відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX від 15 березня 2022 року, Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, з 25 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з заступником директора з лікувальної роботи та лікарем-невропатологом вищої категорії (внутрішній сумісник) ОСОБА_1 . Призупинення трудового договору обґрунтовано відсутністю умов для організації та виконання виробничого процесу санаторно-курортного лікування (а.с. 9).

Як вбачається з рішення комісії по трудових спорах и ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" від 03 червня 2022 року, розглянувши на засіданні комісії заяву заступника директора з лікувальної роботи Шумигори В.В., керуючись ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX від 15 березня 2022 року, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року та іншими нормативно-правовими актами України, а також внутрішніми документами АТ "Укрзалізниця", вирішила, що заява директора з лікувальної роботи ОСОБА_1 від 24 травня 2022 року про визнання незаконним та скасування наказу директора ВСП № 55 від 22 квітня 2022 року задоволенню не підлягає (а.с.87).

Заступник директора з лікувальної роботи ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" у своїй роботі керується посадовою інструкцією заступника директора з лікувальної роботи 1210.1, затвердженою директором ВСП санаторію "МЦРЗ" у 2021 році, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 25 серпня 2021 року (а.с.20-27).

Згідно вказаної посадової інструкції до завдань та обов`язків заступника директора з лікувальної роботи серед іншого відноситься: здійснювати безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованих завідувачів відділень; здійснювати постійний контроль за якістю обстеження, лікування та догляду шляхом: планового контролю за станом роботи підрозділів, діагностичних та допоміжних служб з аналізу якісних показників діяльності лікувально-діагностичних структурних підрозділів, оцінки ефективності лікувально-профілактичних заходів, проведення обходів буквально-діагностичних підрозділів, контролю вірності та своєчасності виконання лікарських призначень, методів лікування, контролю якості ведення медичної документації; організовувати впровадження досягнень медичної науки та практики, проведення науково-практичних конференцій, семінарів для лікарів та середнього медичного персоналу; організовувати консультації та консиліуми, приділяти увагу хворим, складним в діагностичному відношенні; безпосередньо організовувати роботу та керувати робою комісій про профілактиці внутрішньолікарняних інфекцій, контролю якості лікувально-діагностичного процесу; аналізувати показники роботи підпорядкованих структурних підрозділів, вживати м межах своєї компетенції заходи щодо її оптимізації; забезпечувати достовірну постановку статистичного оліку та подання у встановлений термін звітності про діяльність санаторію з питань лікувально-діагностичної та профілактичної роботи; приймати участь у роботі медичних нарад; готувати проекти наказів, віддавати розпорядження та вказівки медичним працівникам з питань діагностично- лікувальної, консультативної та профілактичної роботи; розглядати скарги пацієнтів з питань організації лікувально-діагностичного процесу та приймати необхідні міри щодо усунення причин, що їх викликали; розробляти посадові інструкції на підлеглих медичних працівників та контролювати їх виконання; визначати необхідність у лікарських засобах та контролювати їх використання.

Діяльність Виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця" регулюється Положенням про Виробничий структурний підрозділ "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця", затвердженим наказом № 040 від 29 вересня 2021 року Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця" (а.с.53-74).

Згідно п. 3.1 вказаного Положення, метою діяльності Структурного підрозділу є задоволення потреб працівників, членів їх сімей, пенсіонерів Товариства, юридичних і фізичних осіб в отриманні якісних послуг соціальної спрямованості: спортивних, санаторно-курортного лікування, оздоровлення та відпочинку, роботах і послугах, що виконує та надає Структурний підрозділ, а також отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності.

Згідно п. 3.2 та 3.3. предметом та видами діяльності, серед іншого є: провадження діяльності з організації подорожей, перевезення та тимчасового розміщення туристів, інші види діяльності, пов`язаної з туристичними послугами, у тому числі бронювання, організація відпочинку та санаторно-курортного лікування; фізкультурно-оздоровча та спортивна діяльність, організація відпочинку та розваг; медична практика, інша діяльність у сфері охорони здоров`я.

Структура Виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця" та кількість працюючих визначається Штатним розписом затвердженим 29 грудня 2021 року, який введений в дію з 01 грудня 2021 року (а.с. 122-124).

Згідно вказаного Штатного розпису структура Виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця" складається з: керівництва, в тому числі директор і три заступника директора, всього 13 одиниць; бухгалтерія 9 одиниць; приймальне відділення 5,5 одиниць; перше відділення 13,5 одиниць; друге відділення 10 одиниць; третє відділення - 16 одиниць; лікувально-діагностичне відділення 62,5 одиниць, в т.ч. фізіотерапевтичні кабінети 37 одиниць, ванни та грязелікувальниця- 14 одиниць, загальний персонал 11,5 одиниць; центральна стерилізаційна 1 одиниця; клініко-діагностична лабораторія 5 одиниць; кабінет функціональної діагностики 2 одиниці; рентгенологічний кабінет- 3 одиниці; стоматологічний кабінет - 12 одниць; загально-медичний персонал - 8,5 одиниць; аптека 3 одиниці; їдальня - 40 одиниць; транспортна дільниця - 7 одиниць; пральня - 5 одиниць; котельня 8,5 одиниць; ремонтно- господарча дільниця 25 одиниць; бібліотека 1 одиниця; склад 2 одиниці; дендропарк 7 одиниць; клуб 2 одиниці; плавальний басейн 6 одиниць, всього штатних одиниць - 267,5; штатний тимчасовий розпис 2 одиниці. Медичного персоналу 179 одиниць.

Згідно довідки № МЦРЗ 1/22 від 14 червня 2022 року ВСП, станом на 14 червня 2022 року облікова чисельність працівників ВСП становить 248 чоловік. З них: працюючих 184, відпустка без збереження заробітної плати 16; щорічна відпустка 25, призупинення трудового договору 8, ЗСУ 5, відпустки по догляду за дитиною та лікарняні листи 10 (а.с.82).

Наказом директора ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" № 58 від 18 травня 2022 року відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX від 15 березня 2022 року, Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, з 25 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з чотирма сестрами медичними з масажу, з чотирма сестрами медичними (а.с. 75,76).

Наказом директора ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниц" № 65 від 13 червня 2022 року відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-IX від 15 березня 2022 року, Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, з 25 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з офіціантом 3-го розряду (а.с. 77).

Згідно довідки № МЦРЗ 1/18 від 14 червня 2022 року ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" за період з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року було прийнято пацієнтів загальною кількістю 572 особи. З них: амбулаторних 103, по путівках 469. В розрізі календарних місяців: березень - амбулаторних 42, по путівках 214; квітень - амбулаторних 15, по путівках 77; травень - амбулаторних 46, по путівках 178 (а.с.78).

Згідно довідки № МЦРЗ 1/19 від 14 червня 2022 року ВСП "Санаторій МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року було прийнято пацієнтів загальною кількістю 81 осіб. З них: амбулаторних 44, по путівках 37. В розрізі календарних місяців: березень 0; квітень - амбулаторних 22, по путівках 5; травень - амбулаторних 22, по путівках 32 (а.с.79).

Згідно довідки № МЦРЗ 1/20 від 14 червня 2022 року ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" за період з 25 лютого 2022 року по 14 червня 2022 року було прийнято тимчасово-переміщених осіб загальною кількістю 932 особи. В розрізі календарних місяців: лютий 368, березень 317, квітень 174, травень 59, червень 14. Станом на 14 червня 2022 року у ВСП "Санаторій "МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" перебуває тимчасово-переміщених осіб 254 (а.с. 80).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), серед іншого визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ, тут і далі в редакції, яка була чинною на день видання оспорюваного наказу) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону № 2136-ІХ в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ, в редакції чинній на час видання наказу визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що першочерговим для суду є встановити можливість або відсутність такої можливості у роботодавця надати роботу працівнику.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, положенням про Виробничий структурний підрозділ "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця", затвердженого наказом № 040 від 29 вересня 2021 року Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця" (а.с. 54-74) встановлено, що метою діяльності Структурного підрозділу є задоволення потреб працівників, членів їх сімей, пенсіонерів Товариства, юридичних і фізичних осіб в отриманні якісних послуг соціальної спрямованості: спортивних, санаторно-курортного лікування, оздоровлення та відпочинку, а основним видом діяльності ВСП навіть у умовах військового стану, є провадження діяльності з організації відпочинку та санаторно-курортного лікування, фізкультурно-оздоровча та спортивна діяльність, організація відпочинку та розваг, медична практика, інша діяльність у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до посадової інструкції заступника директора з лікувальної роботи 1210.1, затвердженої директором ВСП у 2021 році (а.с. 20-27) заступник директора з лікувальної роботи організовує, контролює роботу медичного персоналу, дає йому оцінку з точки зору якості та правильності медичних та санаторно-курортних послуг та лікування, які і є основним видом діяльності ВСП санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників".

Водночас, відповідно до довідки № МЦРЗ 1/22 від 14 червня 2022 року встановлено, що облікова чисельність працівників ВСП "Санаторій "МЦРЗ" станом на 14 червня 2022 року становить 248 чоловік, з яких працюючих 225.

При цьому, відповідно до довідки № МЦРЗ 1/19 від 14 червня 2022 року ВСП "Санаторій МЦРЗ" філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" за період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року було прийнято пацієнтів загальною кількістю 81 осіб. З них: амбулаторних 44, по путівках 37. В розрізі календарних місяців: березень 0; квітень - амбулаторних 22, по путівках 5; травень - амбулаторних 22, по путівках 32 (а.с.79).

Вказані обставини, дають підстави стверджувати, що як на день видання оспорюваного наказу, так і на даний час, у ВСП функціонують медичні та санаторно-курортні підрозділи у відповідності до штатного розпису виробничого структурного підрозділу "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця" затвердженого 28 грудня 2021 року (а.с. 122-124). Зворотного, відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не доведено.

З огляду на викладене, встановивши, що на час видання оскаржуваного наказу ВСП «Санаторій «МЦРЗ» філії "ЦОВ" АТ "Укрзалізниця" виконувало функції професійної діяльності, до праці були залучені працівники в кількості 225 чоловік, а однією з основних посадових обов`язків позивача є організація і контроль роботи медичного персоналу, місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що відповідачем та третьою особою у справі не доведено в судовому засіданні законність та обґрунтованість наказу директора ВСП "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" АТ "Укрзалізниця" № 55 від 22 квітня 2022 року про призупинення дії трудового договору з 25 квітня 2022 року з заступником директора з лікувальної роботи та лікарем-невропатологом вищої категорії (внутрішній сумісник) ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено належними, допустимими і достатніми доказами існування, зокрема на час видання оспорюваного наказу обставин, які виключали б можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тому, колегія суддів вважає, що місцевий суд, з метою поновлення порушених прав останньої вірно визнав незаконним та скасував оскаржуваний наказ.

Оцінюючи висновки місцевого суду в частині вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходить з наступного.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України №2136-ІХ від 15 березня 2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

У випадку, якщо наказ буде визнаний незаконним та скасованим, то це на думку суду створить ситуацію, яка як для роботодавця так і для працівника, буде фактичним вимушеним прогулом, викликаним противними діями роботодавця.

Тому у даному випадку, місцевий суд, керуючись відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України принципом верховенства права, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, вірно застосував за аналогією закону, що передбачено частиною 9 статті 10 ЦПК України, положення статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи зі встановлених обставин, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що права позивача були порушені та підлягають захисту у заявлений ним спосіб.

Доводи апеляційних скарг про те, що починаючи з 25 лютого 2022 року і по даний час відповідач фактично здійснює свою діяльність пов`язану із розміщенням та забезпеченням умов проживання для тимчасово-переміщених осіб не спростовують того, що відповідачем продовжуються виконуватись функції професійної діяльності встановлені положенням про Виробничий структурний підрозділ "Санаторій "Медичний центр реабілітації залізничників" Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця", затвердженого наказом № 040 від 29 вересня 2021 року Філії "Центр оздоровлення та відпочинку" АТ "Укрзалізниця", хоча і в меншому обсязі, порівняно з аналогічним періодом в минулому році.

Покликання в апеляційних скаргах на те, що на дату видання наказу в чинному на той час законодавстві не було вимог стосовно того, що абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи є головною умовою для призупинення дії договору, не заслуговує на увагу, оскільки в абз. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції на час видання оскаржуваного наказу було визначено, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Натомість, з встановлених обставин, вбачається що у відповідача на час видання оскаржуваного наказу була можливість забезпечити позивача роботою, а у позивача її виконувати.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції представник позивача заявила клопотання про стягнення з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федчук Т.М. надала, зокрема, ордер серії АВ № 1026553 від 13 жовтня 2022 року, договір від 13 жовтня 2022 року, акт/звіт виконаних робіт по договору від 13 жовтня 2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 01 листопада 2022 року.

Позивачем не надано суду заперечень з цього приводу.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач під час розгляду справи користувався правничою допомогою адвоката Федчук Т.М. на підставі ордеру серії АВ № 1026553 від 13 жовтня 2022 року. Відповідно до акту/звіту виконаних робіт по договору від 13 жовтня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_3 надані, а позивачем отримані юридичні послуги, загальною тривалістю 6 годин. Відповідно до п. 3 договору від 13 жовтня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Федчук Т.М. досягнено згоди про фіксовану оплату юридичних послуг в розмірі 6000,00 грн.

Вказані суми були оплачені позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 01 листопада 2022 року.

Враховуючи складність справи, необхідність надання позивачу ОСОБА_1 адвокатом Федчук Т.М. послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції за апеляційними скаргами та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги надану професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума в 6000,00 грн. на професійну правничу допомогу, яка доведена відповідними доказами є співмірним, розумним розміром понесених витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі, а тому остання підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги директора виробничого структурного підрозділу «Санаторій «Медичний центр реабілітації залізничників» філії «Центр оздоровлення та відпочинку» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Гаврилюка Олександра Олександровича та Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета