Дата документу 22.06.2022 Справа № 336/6130/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6130/20 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/1272/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кримської О.М.

Кочеткової І.В.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року у справі за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

16.10.2020 ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавці передали в іпотеку належне їм на праві спільної часткової власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому відбулась заміна кредитора на ТОВ "Кредитні ініціативи" відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 р. по справі № 334/8923/14-ц. ТОВ «Кредитні ініціативи» на теперішній час є іпотеко- держателем вказаної квартири.

У зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором, у якому ОСОБА_1 є позичальником та у якої виникла значна заборгованість, позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно, в процесі якої стало відомо, що розпочати процедуру на даний час неможливо, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 49775973, виданої 12.01.2016р. Шевченківським ВДВС, накладено арешт на нерухоме майно відповідачів та заборону на його відчуження. Тому просив у судовому порядку звільнити вказане майно

з-під арешту.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 закрито провадження у зв`язку із її смертю ( а.а. 85).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2021р. провадження у справі закрито в частині вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю ( а.с. 117).

Вказані ухвали не оскаржені та набрали законної сили, а тому позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» вирішувались лише щодо відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП 49775973, виданою 12.01.2016, видавник: ОСОБА_4 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Запорізька область.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, ОСОБА_1 в особі адвоката Долі Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що суд неправильно застосував положення законів щодо позовної давності, вказуючи, що вона не поширюється на спірні правовідносини. Також зазначено, що суд помилково визнав ТОВ «Кредитні ініціативи» власником майна, тому безпідставно захистив його непорушені права шляхом зняття арешту з іпотечного майна.

У відзиві на скаргу позивач зазначив, що рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки відповідає зібраним доказам та нормам матеріального і процесуального права, а також правовим позиціям Верховного Суду. Тому позивач просив відхилити скаргу та залишити рішення без змін.

В судове засідання апеляційного суду 22 червня 2022р. з`явилась апелянт ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу.

ТОВ «Кредитні ініціативи» направили письмове клопотання про проведення апеляційного розгляду за відсутності їх представника.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , врахувавши відзив позивача на скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія дійшла наступного.

Судом встановлено, що на виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання за кредитним договором № 0703/1007/98-299 від 09.10.2007р. щодо повернення грошових коштів, наданих їй банком у кредит, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 0703/1007/98-299-Z-1, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку банку належне їм на праві власності майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 7-10).

Відповідно до договору факторингу № 15 від 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу від 28.11.2012р. відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості від боржників, у тому числі, до ОСОБА_1 ( а.с. 13-40).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ТОВ «Кредитні ініціативи» є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитним договором, у якому ОСОБА_1 є позичальником та у якої виникла значна заборгованість, позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно, в процесі якої стало відомо, що розпочати процедуру на даний час неможливо, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 49775973, виданої 12.01.2016р. Шевченківським ВДВС, накладено арешт на нерухоме майно відповідачів та заборону на його відчуження. Тому просив у судовому порядку звільнити вказане майно

з-під арешту.

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача як іпотекодержателя порушується накладеним арештом, оскільки він не може задовольнити свої вимоги щодо погашення заборгованості, яку не погашає боржник, шляхом процедури звернення стягнення на іпотечне майно. Вирішуючи спір, суд керувався положеннями ст.ст. 317, 319, 321, 546, 575 ЦК України та статтями 40, 56, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», вказуючи, що наявність запису про арешт майна, яке витупає предметом іпотеки, порушує майнові права та інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя. При цьому, клопотання ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності суд залишив без задоволення, оскільки вважав, що права позивача як володільця майна є триваючими, а тому підстав для його застосування немає.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1 в особі адвоката Долі Д.М. вказує, що висновки суду щодо триваючих порушених прав іпотекодержателя як володільця іпотечного майна, є помилковими. Вважає, що іпотекодержатель мав реалізувати своє право на звернення стягнення на іпотечне майно протягом трьох років з дня, наступного за днем повернення кредиту. Оскільки в кредитному договорі строк повернення кредиту визначено 08.10.2017р., то строк позовної давності слід відраховувати з 09.10.2017р., який сплив 09.10.2020р. Також просив врахувати, що строк виконання зобов`язання був змінений, оскільки мається судове рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує, що позивач не є власником іпотечного майна, а тому його право не могло бути захищеним шляхом звільнення майна з-під арешту.

Перевіривши вказані доводи, колегія знаходить їх частково обґрунтованими з огляду на такі обставини.

За правилами статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 2 статті 40 вказаного Закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 1 статті 59 цього Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

В ході апеляційного розгляду встановлені такі обставини, які суд першої інстанції не з`ясував та встановлював, але які мають значення для вирішення справи такої категорії.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2014р. ( наявне у справі а.с. 103-107) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за її позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю., ТОВ «Кредитні ініціативи». Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса, виданий 25 липня 2013р., про задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» на суму 502 487,52 грн. за рахунок звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Зі змісту вказаного рішення апеляційного суду слідує, що правовідносини у тій справі № 22-ц/778/3421/14 виникли з одного й того ж кредитного та іпотечного договорів, що і у цій справі, що наразі переглядається апеляційним судом.

Апеляційним судом у справі № 22-ц/778/3421/14 встановлено, що у результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_1 утворилась заборгованість, розмір якої станом на 29 червня 2010р. становить 48 747,20 доларів США та 17 065,19 грн. пені, у зв`язку з чим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 гру-

дня 2010р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки ту ж саму квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012р. ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором факторингу набуло право грошової вимоги по зобов`язаннях, що виникли з кредитного договору та забезпечувального - іпотечного договору.

Згідно з витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя перебувало виконавче провадження № 49775973 з виконання вказаного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2010р., де стягувачем в порядку заміни правонаступником є ТОВ «Кредитні ініціативи», а боржником ОСОБА_1 , яке було відкрито 12.01.2016р. ( а.с. 76).

Саме в межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на іпотечне майно та заборону на його відчуження.

На теперішній час це виконавче провадження в АСВП значиться як завершене, накладений постановою Шевченківської виконавчої служби від 12.01.2016р. арешт на квартиру АДРЕСА_1 не знято. Особою, в інтересах якої встановлено обтяження є ТОВ «Кредитні ініціативи».

Отже, арешт накладено на користь стягувача в особі ТОВ «Кредитні ініціативи» в межах виконавчого провадження з виконання вказаного рішення. Тому це не позбавляє стягувача права вчиняти дії щодо примусового виконання цього рішення, зокрема, й звертати стягнення на предмет іпотеки, а також просити державного виконавця про скасування арешту в межах виконавчого провадження, а у випадку його знищення ініціювати процедуру його відновлення.

Таким чином, позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх інтересів як іпотекодержателя, оскільки згідно з приписами статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» звільнення майна з-під арешту в передбачений нею спосіб належить власнику майна, який не є стороною у виконавчому провадженні, оскільки у сторін виконавчого провадження є права та обов`язки, передбачені вказаним законом, зокрема, й заявляти державному виконавцю клопотання про зняття арешту, а також оскаржити дії державного виконавця у випадку відмови у цьому.

При дослідженні доводів апеляційної скарги з приводу того, що суд безпідставно визнав ТОВ «Кредитні ініціативи» фактично власником іпотечного майна, що є неправильним, оскільки предмет іпотеки до теперішнього часу перебуває у власності та володінні іпотекодавця, які колегія вважає обґрунтованими, колегією встановлено одночасно порушення судом норм матеріального і процесуального права, на які не посилався апелянт у апеляційній скарзі.

Відповідно до приписів ч. 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковими підставами для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У цій справи суд першої інстанції припустився неповноти у з`ясуванні обставин, що в подальшому призвело до неправильного їх встановлення, неправильного визначення характеру спірних правовідносин та поширення на спір норм матеріального права, якими вони не регулюються, зокрема, ст..ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказані порушення надають апеляційному суду підстави для застосування ч. 4 статті 367 ЦПК України та скасування оскаржуваного рішення із прийняттям постанови відповідно до приписів п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України про відмову в задоволенні позову.

Приймаючи нове судове рішення, апеляційний суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які у зв`язку з відмовою позивачу у позові підлягають компенсації відповідачу за рахунок позивача.

Відповідачем сплачено за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 3153 грн., які слід стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на її користь.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Долі Д.М. задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2021 року у цій справі скасувати, в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 153 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 червня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кримська О.М.

Кочеткова І.В.