ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/324/22 Номер провадження 22-ц/814/4801/22Головуючий у 1-й інстанції Шинкарчук Я.А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Вовчанський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)

за апеляційною скаргою адвоката Загоруйка Геннадія Віталійовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2022 року, прийнятого під головуванням судді Шинкарчука Я.А. в смт.Машівці, зі складанням повного тексту 29.08.2022 року,-

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що 22.03.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н.

29 червня 2017 року у зв`язку з невиконанням зобов`язання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6620, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.03.2010 року за період з 22.03.2010 року по 30.04.2017 року на загальну суму 95628, 06 гривень.

Зазначений виконавчий напис нотаріуса позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі нотаріуса, позивач категорично не визнає, а також, наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та стягнута заборгованість не є безспірною.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Районний суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, проте вважав, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності.

Рішення оскаржив, адвокат Загоруйко Г.А. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував наслідки пропущення строку позовної давності, у зв`язку з тим, що позивачу стало відомо про існування порушень його прав, в частині винесення оспорюваного виконавчого напису, тільки в грудні 2021 року, а не з 26.04.2018 року з дати примусового стягнення коштів з пенсії боржника, оскільки утримання коштів з пенсії ОСОБА_1 проводиться також за іншими наявними виконавчими провадженнями.

У відзиві АТ КБ «ПриватБанк» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 березня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» у простій письмовій формі було укладено кредитний договір б/н.

29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6620, бланк № НМЕ 321561, яким стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за Кредитним договором №б/н від 22.03.2010 за період з 22.03.2010 по 30.04.2017 на загальну суму 95 628, 06 гривень.

06 жовтня 2017 року державним виконавцем Вовчанського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54847036, з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

26 квітня 2018 року у виконавчому провадженні №54847036 винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Відтак, як вказано у листі Вовчанського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) за вих.№33717 від 24.12.2021, станом на 24.12.2021 у виконавчому провадженні №54847036 залишок боргу становить 45 251,37 гривень.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням порядку його вчинення, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає стягненню, проте у задоволенні позову відмовив у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на наведене та, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог стягувача.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

З матеріалів справи вбачається, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172.

Однак, нотаріус не з`ясував, станом на час вчинення спірного виконавчого напису, чи не пропущено банком строку позовної давності, а так само трирічного строку з дня виникнення у нього права вимоги, що визначає пункт 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, не встановив, коли було здійснено останню оплату по кредиту і чи направляв банк боржнику письмову вимогу про усунення порушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов вірного висновку, про те, що наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також нотаріусом не було належним чином дотримано і самого порядку вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, однак помилково відмовив у задоволенні позовної заяви, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності .

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Застосовуючи наслідки спливу строків позовної давності, районний суд дійшов висновку, що позивачу щонайменше з травня 2018 року стало відомо про існування порушень його прав, в частині винесення оспорюваного виконавчого напису у зв`язку з тим, що з його доходу (пенсії) проводилось щомісячне відрахування та визначив, що строк позовної давності сплив ще у травні 2021 року, а позивач до суду звернувся у червні 2022 року.

В апеляційній скарзі представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 є боржником у 4 виконавчих провадженнях (№50538710 від 17.93.2016 року, №52165964 від 09.09.2016 року, №52678167 від 19.10.2016 року, №57168113 від 07.09.2018 року), в яких відбувалося стягнення коштів боржника на погашення заборгованостей з його пенсії до вчинення виконавчого напису нотаріусом від 29.06.2017 року, а тому помилковим є висновок суду про те, що останньому було відомо, що з травня 2018 року відбувається стягнення з його доходів (пенсії) саме у виконавчому провадженню, у якому вчинено оспорюваний виконавчий напис.

Наявність виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 підтверджується інформацією в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Відтак, ОСОБА_1 не міг знати, що відрахування з його пенсії здійснюється саме по виконавчому провадженню по стягненню заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк», а тому твердження позивача про те, що про оспорюваний виконавчий напис він довідався у грудні 2021 року відповідає встановленим обставинам справи.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Крім того, відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. (Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом №540-ІХ від 30.03.2020 року).

Карантин в Україні продовжено до 31.12.2022 року постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 року №928, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року №1236.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, то наслідки спливу строку позовної давності не застосовуються.

За таких обставин та зважаючи на доведеність позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.

Обговорюючи питання щодо відшкодування вартості понесених витрат за надану правничу допомогу, колегія суддів виходить з приписів ст.137 ЦПК України та враховує заяву представника АТ КБ «ПриватБанк» про завищений розмір цих вимог.

Зокрема, як вбачається з акту від 25.07.2022 року наданих послуг адвокатом Загоруйка Г.А., послуга з формування та заповнення форми ордеру на надання правничої допомоги та направлення запиту до виконавчої служби та виконавчого напису оцінені в 1300 грн., клопотання до районного суду про розгляд справи без участі позивача також оцінено в 1300 грн., що є явно завищеним розміром за надані послуги.

В пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Отже, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування вартості понесених витрат за надану правничу допомогу ОСОБА_1 із стягненням на його користь з АТ КБ «ПриватБанк» 3 тис.грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2022 року скасувати, ухваливши нове.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за №6620 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.03.2010 року за період з 22.03.2010 року по 30.04.2017 року на загальну суму 95628, 06 гривень.

Cтягнути на користь ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» 3000 грн.(три тисячі гривень) у відшкодування понесених судових витрат за надану правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.12.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна