Справа № 465/5583/20 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1091/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м.Львів

Справа № 465/5583/20

Провадження № 22ц/811/1091/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова, ухвалене у м. Львові 15 березня 2022 року у складі судді Марків Ю.С., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійними договорів, стягнення коштів та моральної шкоди,-

встановив:

1 вересня 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися з цим позовом. В обґрунтування позову посилаються на те, що 8 липня 2020 року вони звернулись до ФОП ОСОБА_3 , заповнили анкети та підписали програми офіційного працевлаштування у Швеції та уклали договір на виконання інформаційно-довідкових послуг №ЛВВ-0077 з ОСОБА_1 та договір на виконання інформаційно-довідкових послуг №ЛВВ-0075 від з ОСОБА_2 та сплатили відповідачу за його послуги 1300 євро (по 650 євро з кожного). 14 липня 2020 року вони звернулись до відповідача із письмовою заявою та надіслали таку на електронну адресу відповідача про повернення вищевказаних коштів та анулювання договорів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька. 17 липня 2020 року від відповідача вони отримали відповідь про те, що кошти їм не повернуть, оскільки відповідач виконав свої обов`язки в повному обсязі, а за розірвання договору вони (позивачі) змушені оплатити пеню в розмірі 50% від вартості програми. Вказують, що жоден з пунктів договору відповідачем не виконано, відтак вважають такі дії відповідача є нечесними, а умови договору - недобросовісними та несправедливими. Стверджують, що відповідач не має ліцензії на надання послуг з працевлаштування в Швеції громадян України. Вважають такі дії введенням клієнтів в оману. Такі дії, на думку позивачів, завдали їм моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., оскільки вони (позивачі) не забезпечені матеріально, є безробітними, не мають постійного джерела доходу, змушені позичати кошти, через що відчувають дискомфорт. Просять позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі. В апеляційній скарзі посилаються на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір на виконання інформаційно-довідкових послуг №ЛВВ-0077 від 8 липня 2020 року, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати інформаційні та консультаційні послуги щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, а також підготовку пакету документів, необхідних для виїзду та отримання дозволу на проживання з правом навчання або роботи.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору, на виконання інформаційно-довідкових послуг, для забезпечення виконання договору виконавець надає послуги замовнику з прийняття та обробка пакету документів замовника; складання резюме-автобіографії на іноземній мові; визначення за відповідними документами рівня знання замовником іноземної мови; підготовка до відправлення документів замовника через експрес-пошту партнерам або їх представникам; оформлення виїзних документів; підготовка до виїзду: проведення консультацій щодо внутрішньої обстановки, правил проживання, звичаїв країни перебування тощо.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до цього договору ФОП ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняв консультаційно-довідкові послуги (а саме: прийняття та обробка пакету документів замовника, консультаційні послуги з питань підготовки необхідних для виїзду в країну призначення документів, проведення консультацій щодо внутрішньої обстановки, правил проживання, звичаїв країни перебування тощо, консультаційно-довідкові послуги з підготовки необхідного пакету документів на візу); загальна вартість послуг складає 37 200 грн.

Згідно із п.1.3 вищевказаного акту підписанням цього акту сторони підтверджують факт належного та повного надання послуг виконавцем відповідно до положень №ЛВВ-77 про надання консультаційних послуг.

Пунктом 1.4 акту прийому-передачі наданих послуг від 8 липня 2020 року замовник підтверджує, що не має і не матиме жодних майнових чи немайнових претензій до виконавця стосовно наданих послуг, вказаних у п.1.1 цього акту.

З квитанції до прибуткового касового ордера №77 від 8 липня 2020 року вбачається, що ФОП ОСОБА_3 прийнято від ОСОБА_1 37 200 грн. за інформаційно-консультаційні послуги.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_3 уклали договір на виконання інформаційно-довідкових послуг №ЛВВ-0075 від 8 липня 2020 року, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати інформаційні та консультаційні послуги щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, а також підготовку пакету документів, необхідних для виїзду та отримання дозволу на проживання з правом навчання або роботи.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору, на виконання інформаційно-довідкових послуг, для забезпечення виконання договору виконавець надає послуги замовнику з прийняття та обробка пакету документів замовника; складання резюме-автобіографії на іноземній мові; визначення за відповідними документами рівень знання замовником іноземної мови; підготовка до відправлення документів замовника через експрес-пошту партнерам або їх представникам; оформлення виїзних документів; підготовка до виїзду: проведення консультацій щодо внутрішньої обстановки, правил проживання, звичаїв країни перебування тощо.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до договору від 8 липня 2020 року виконавець ФОП ОСОБА_3 передав, а замовник ОСОБА_2 прийняла консультаційно-довідкові послуги (а саме: прийняття та обробка пакету документів замовника, консультаційні послуги з питань підготовки необхідних для виїзду в країну призначення документів, проведення консультацій щодо внутрішньої обстановки, правил проживання, звичаїв країни перебування тощо, консультаційно-довідкові послуги з підготовки необхідного пакету документів на візу); загальна вартість послуг складає 37 200 грн.

Відповідно до п.1.3 акту підписанням цього акту сторони підтверджують факт належного та повного надання послуг виконавцем відповідно до положень №ЛВВ-75 про надання консультаційних послуг.

Пунктом 1.4 акту прийому-передачі наданих послуг від 8 липня 2020 року замовник підтверджує, що не має і не матиме жодних майнових чи немайнових претензій до виконавця стосовно наданих послуг, вказаних у п.1.1 цього акту.

ФОП ОСОБА_3 прийнято від ОСОБА_2 37 200 грн. за інформаційно-консультаційні послуги, що вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера №75 від 8 липня 2020 року.

14 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до ФОП ОСОБА_3 із заявою (скаргою) про повернення коштів в розмірі 1300 Євро, сплачених нею та ОСОБА_1 , та анулювання договорів у зв`язку з погіршенням стану здоров`я її батька.

17 липня 2020 року ФОП ОСОБА_3 на електронну адресу ОСОБА_2 надано відповідь на заяву (скаргу), з якої вбачається, що відповідач працює відповідно до умов договору та не відмовляється від виконання такого, однак вказав, що у зв`язку з відмовою клієнта від договору, такий зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 50% від вартості програми додатково.

1 липня 2020 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ФОП ОСОБА_3 із скаргою про негайне повернення коштів, сплачених позивачами при укладанні договорів, оскільки вони не бажають продовжувати співпрацю із ФОП ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

З позовної заяви вбачається, що вимога про визнання договорів недійсними заявлена з тих підстав, що відповідач не мав права вчиняти правочин, оскільки не отримував ліцензії на працевлаштування за кордоном, окрім Польщі, Чехії та Словаччини; що відповідач вчиняв правочин без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, та ввів позивачів в оману.

Відповідно до ч. 1 ст.51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно із ст.227 цього Кодексу правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Юридична особа вважається такою, що не має ліцензії, якщо: вона не отримала ліцензії; ліцензія відкликана відповідним органом; закінчився строк дії ліцензії.

Згідно із п.20 ч. 1 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», який набрав чинності 28 червня 2015 року, ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є відкритою та публічною, ФОП ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з 16 квітня 2004 року та має право займатися наступними видами діяльності: 78.10 Діяльність агентств працевлаштування; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення; 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.

З п. 1.1 оспорюваних договорів вбачається, що ці договори не є договорами працевлаштування, а договорами на виконання інформаційно-довідкових послуг.

На підставі цього, відповідач має право надавати послуги з пошуку актуальної інформації про роботу за кордоном, оскільки зареєстрував здійснення такого виду діяльності, як діяльність у сфері інформаційних технологій, що є значно ширшим поняттям. У свою чергу ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як посередництво у працевлаштуванні за кордоном. Надання послуг із пошуку актуальної інформації про роботу за кордоном не потребує ліцензування на відміну від посередництва у працевлаштуванні за кордоном, відтак твердження позивачів є помилковими. За таких обставин, укладення сторонами договору про надання інформаційних та консультаційних послуг щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, а також підготовка пакету документів, необхідних для виїзду та отримання дозволу на проживання з правом навчання або роботи не потребувало наявності ліценції, оскільки такий вид діяльності як надання інформації про роботу за кордоном не є тотожним такому виду діяльності як працевлаштування за кордоном.

Позивачі у своїй позовній заяві посилаються на те, що відповідач ввів їх в оману, а умови договорів є недобросовісними та несправедливими з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною третьою ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачами не надано суду доказів того, що їх волевиявлення не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі. Вони не заперечують, що мали намір розірвати договір через зміну сімейних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману.

Судом встановлено, що договори не містять зобов`язань чи обіцянок відповідача про те, що позивач буде працевлаштований за кордоном у Швеції. В договорах чітко прописано, що вони є договорами на виконання інформаційно-довідкових послуг, зокрема, з прийняття та обробки пакету документів замовника; складання резюме-автобіографії на іноземній мові; визначення за відповідними документами рівень знання замовником іноземної мови; підготовка до відправлення документів замовника через експрес-пошту партнерам або їх представникам; оформлення виїзних документів; підготовка до виїзду: проведення консультацій щодо внутрішньої обстановки, правил проживання, звичаїв країни перебування тощо.

Позивачі посилаються на те, що відповідач не має права працевлаштування клієнтів у Швеції.

Судом першої інстанції у рішенні суду вірно зазначено, що перелік країн не має значення для розв`язання даного спору при тій обставині, що договори про працевлаштування за кордоном не укладені, а укладені договори на виконання інформаційно-довідкових послуг і такий вид діяльності ліцензування не потребує.

Своїми підписами на договорах позивачі підтвердили розуміння усіх умов договору та надали згоду на їх укладення.

Підписанням актів прийому-передачі наданих послуг до оспорюваних договорів позивачі підтвердили належне виконання відповідачем умов договорів, укладених з ними.

Позивачами не надано доказів того, що оплата послуг передувала підписанню договорів та актів.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.651 цього Кодексу договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачами не доведені підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними, тому договір не може бути визнаний недійсним. При відмові у визнанні недійсним договору не можуть бути застосовані правові наслідки недійсності правочину.

На підставі зазначеного, судом першої інстанції вірно відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивачів 1300 Євро.

Згідно із ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до постанови Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про визнання недійсними оспорюваних договорів.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 6 грудня 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк