РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/599/22

Провадження № 22-ц/4815/1447/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.

Хилевича С.В.,

секретар Крижов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року, у складі судді Сільман А.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області, Орган опіки та піклування Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

06 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов обґрунтувала наступним.

Вона перебувала з відповідачем у шлюбі , від якого в них народилось троє вказаних дітей.

Рішенням суду від 02.02.2017 року шлюб було розірвано в наслідок того, що відповідач погано ставився до неї (позивачки) та до дітей, зловживав алкогольними напоями, влаштовував скандали та бійки. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею.

Відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача змусило її звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Рішенням суду аліменти було стягнуто та видано 04.01.2017 року виконавчий лист про стягнення аліментів у розмірі 400,00грн щомісячно на кожну дитину. Проте, жодної матеріальної допомоги на дітей відповідач не надає, заборгованість зі сплати аліментів, відповідно до наданої виконавчою службою довідки від 23.05.2022р, становить 166837,50грн.

Відповідач свідомо не спілкується з дітьми, не цікавиться їх розвитком, фізичним та психічним здоров`ям та не виявляє жодного інтересу до їх внутрішнього світу. Матеріальної допомоги на їх утримання не надає. При цьому вона (позивачка) перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми ніколи не чинила.

Таким чином, вважає позивачка, очевидне умисне злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

Тому з метою забезпечення найкращих інтересів своїх дітей вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20 липня 2022 року було відкрито провадження у справі за цим позовом (а.с.23).

Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача було залучено Тараканівську сільську раду Дубенського району Рівненської області як орган опіки та піклування (а.с.30).

Відзиву на позовну заяву подано не було.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.62).

Оскаржуваним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року в задоволенні позову було відмовлено, при цьому суд вирішив попередити відповідача про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню й утриманню дітей та покласти на орган опіки та піклування Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві відсутні будь-які відомості та до заяви не долучено належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та наявності підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав щодо дітей. При цьому суд враховував, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49).

Також суд виходив з того, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованим, оскільки у ньому не наведено достатніх підстав та аргументів щодо цього, а також він не містить установлення факту саме ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків (а не невиконання таких обов`язків), крім того він не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання дітей, не містить посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість батька, а також не вказано позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей.

Також суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дітей Тараканівської сільської ради з розгляду питання доцільності/недоцільності позбавлення його батьківських прав, тому не мав можливості бути заслуханим щодо життєво важливих питань.

Також суд виходив з того, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони є хронічними алкоголіками або наркоманами (п.4 ч.1 ст.164 СК України), однак доказів про те, що відповідач має такі розлади здоров`я матеріали справи не містять.

Також суд виходив з того, що не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав щодо дітей доводи позивачки про те, що відповідач не піклується про дітей, участі у їх вихованні не приймає та не цікавиться їх життям.

Також суд виходив з того, що наявна заборгованість відповідача за аліментами на утримання неповнолітніх дітей не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. При цьому послалася на висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17.

Також, суд виходив з того, що позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, відмовляючи в позові, суд вирішив попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дітей, що буде відповідати забезпеченню "якнайкращих інтересів дітей", та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що рішенням суду від 02.02.2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано через негативну поведінку відповідача, який зловживав алкогольними напоями, влаштовував скандали та бійки. З тих пір за відсутності будь-яких перешкод з її боку відповідач жодного разу не відвідав дітей, не цікавиться ними, їхнім здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання. Заборгованість зі сплати аліментів з 2017 року на станом на 23.05.2022 року становить 166837,50грн. Все зазначене свідчить про ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, наслідком чого є порушення прав і законних інтересів неповнолітніх дітей. При цьому відповідач, як батько трьох неповнолітніх дітей, користується пільгами під час військового часу.

Також вказала, що поза увагою суду залишилось те, що відповідач ігнорував неодноразові запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дітей Тараканівської сільської ради, як ігнорував і всі судові засідання.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 06.12.2022 року о 09-30 годині, однак відповідач ОСОБА_2 та представники третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Відповідач й орган опіки та піклування Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області про причини неявки суд не повідомили. Від органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позовні вимоги вважає обґрунтованими. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до копій рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02.02.2017 року у справі №559/2206/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.6), копій Свідоцтв про народження (а.с.8, 9, 10), відповіді сільського голови Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області на запит суду про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с.22): сторони з 05 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; рішенням суду від 02.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано; підставою розірвання шлюбу стало те, що сторони проживають окремо, більше року не підтримують подружніх стосунків, обоє бажають розірвання шлюбу, а тому суд вважав, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін; відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

З характеристики відповідача, виданої старостою Пустоіваннівського старостинського округу, вбачається, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, розлучений, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей. Інформація щодо працевлаштування чи зловживання алкогольними напоями відсутня (а.с.45).

Згідно характеристикам дітей сторін вказані нееповнолітні діти ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) навчаються у Плосківській гімназії ім. П. Никидалюка Тараканівської сільської ради. Мати дітей постійно підтримує зв`язок зі школою, приділяє увагу вихованню дітей, відвідує батьківські збори. Батько не виявляє зацікавленості в навчанні та вихованні дітей (а.с.12-14).

Відповідно до характеристики позивачки ОСОБА_1 : вона зареєстрована в АДРЕСА_2 ; проживає з дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4.; її сім`я на обліку, як така, що потрапила в складні життєві обставини, не перебуває; інформації щодо зловживання нею алкогольними напоями та порушення громадського порядку у виконком сільської ради не надходило; також не надходило скарг та зауважень щодо її неналежної поведінки (а.с.58).

З довідки про склад сім`ї № 440 від 21.09.2022 р. вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Також за вказаною адресою проживають ще п`ятеро осіб: інша малолітня дочка позивачки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; мати позивачки, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; сестра позивачки, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; брат позивачки, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також підопічна матері позивачки, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . При цьому, як вказується у довідці, власниками житла є мати позивачки, сестра позивачки та підопічна матері позивачки (по 1/3 частці кожний) (а.с.68).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості №10624 від 23.05.22 року, виданої Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дітей становить: станом на 01.06.2018 року - 19700,00грн; станом на квітень 2022 року - 166837,50грн (а.с.11).

Відповідно висновку № 01-31/1869/22 від 30.08.22 року Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, як органу опіки та піклування, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40-41).

Рішенням виконавчого комітету Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 137 від 29.08.22 р. рекомендовано надати суду висновок про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно вказаних малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.47).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст.9 Конституції України, ч.4 ст.10 ЦПК України 2017 року та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Практика Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Також у своїй практиці, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У пунктах 47-49 справи "Савіни проти України" Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до ч.ч.2 і 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.1 ст.13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

За ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (згідно із частиною четвертою статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч.2 і 3 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За ч.ч.1, 2 та 4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.180 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч.ч.2 і 3 ст.171 СК України).

За абз.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В абзацах 2 і 4 п.16 постанови Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено наступне: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Відповідно до абзацу 6 вказаного пункту: якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

У цій справі позов пред`явлено з підстав п.2 ч.1 ст.164 СК України (ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, наданим сторонами характеристикам, довідкам про сплату аліментів тощо. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

На думку апеляційного суду, не може свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, оскільки це є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батьків до надання дітям належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав, якщо відсутні підстави для цього.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин справи допущені відповідачем помилки у вихованні дітей не можуть вважатися ухиленням від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав.

Висновок № 01-31/1869/22 від 30.08.22 року органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч.5, 6 ст.19 СК України). Крім того, вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Вказаний висновок містить посилання на характеристику позивачки, характеристики зі школи, стягнення з відповідача аліментів та їх заборгованість. Також вказаний висновок посилається на позицію позивачки, яка стверджує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей, зокрема, що він не сплачує аліменти, не цікавиться станом здоров`я дітей, їх розвитком, не надає їм допомоги, навіть не спілкується ними у телефонному режимі тощо. Однак, жодних інших доказів, на підставі яких орган опіки та піклування прийшов до свого висновку, вказаний висновок не містить. Це має значення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач за місцем реєстрації (АДРЕСА_1 ) не проживає і взагалі при розгляді справи в суді першої інстанції, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, причиною повернення судової повістки вказується відсутність відповідача за адресою. Тобто, в суді першої інстанції позиція відповідача у цій справі не з`ясована.

При апеляційному розгляді справи позивачка зазначила, що останній раз вона бачила відповідача приблизно у 2017 році, з тих пір вона не знає місце його фактичного проживання та місце його конкретної роботи. Вона не може ані заперечити, ані підтвердити стан його здоров`я.

Таким чином, стороною позивача не надано належних доказів того, що відповідач, як батько дітей, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню вказаних дітей. Тобто, у цій справі не доведено відповідні умисні дії чи бездіяльність відповідача, не доведені обставини, за яких відповідач, який має всі можливість виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, не виконує їх.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Зазначене не позбавляє позивачку права, за наявності підстав, у подальшому звернутись до суду з аналогічним позовом.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, відсутність з боку відповідача турботи по відношенню до дітей та його байдужість до них. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, який не висловив свою позицію; за місцем реєстрації він не проживає. А тому позивачкою мають бути доведені обставини, за яких відповідач має всі можливість виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, але не виконує їх. Однак, доказів на підтвердження вказаного, нею не надано. Наявність заборгованості зі сплати аліментів саме по собі не є підставою для позбавлення батька батьківських прав, якщо відсутні підстави для цього.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржниці на розірвання 02.02.2017 року шлюбу між нею та відповідачем через негативну поведінку відповідача, який зловживав алкогольними напоями, влаштовував скандали та бійки. При цьому апеляційний суд виходить з встановлених судом у справі про розірвання шлюбу обставин, які свідчать про те, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони проживають окремо, більше року не підтримують подружніх стосунків, обоє бажають розірвання шлюбу, подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін.

Також слід залишити поза увагою посилання скаржниці на ігнорування відповідачем неодноразових запрошень на засідання комісії з питань захисту прав дітей Тараканівської сільської ради та судових засідань. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що за встановлених обставин зазначене не впливає на правильність прийнятого судом рішення та не містить в собі підстав для його скасування.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 07 грудня 2022 року.

Головуючий Майданік В.В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.