печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 757/13485/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

третя особа 1: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

третя особа 2: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - Литвин А.В.,

представник третьої особи 1 - Олейнік Н.О.

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «Державний ощадний банк України», третя особа АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку в розмірі 64 620 грн. 11 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалась на те, що 11.03.2021 року з карткового рахунку позивача № НОМЕР_1 , шахрайським способом було перераховано кредитні кошти неналежному отримувачу у сумі 50 000 грн. на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 філії - Хмельницьке обласне управління ПАТ «Ощадбанк». Згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 11.03.2021 в реквізитах одержувача грошових коштів вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача. Проте всі інші реквізити (код та рахунок отримувача) вказано некоректно, тобто було здійснено помилкове зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача. З метою упередження шахрайських дій щодо перерахування грошових коштів з карткового рахунку позивача, остання невідкладно вжила заходів щодо повідомлення про це АТ КБ «Приватбанк» у телефонному режимі. Проте, АТ КБ «Приватбанк» не скористався наданим йому правом обмеження здійснення операцій, що і призвело до подальшого вчинення шахрайських дій невідомими особами, шляхом заволодіння належними позивачу коштами. 12.03.2021 року позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР № 0000440. Згодом позивач неодноразово зверталася до АТ КБ «Приватбанк» з листом про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 50 000 грн. на її рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк». Проте, кошти позивачу не були повернуті, оскільки переказ коштів був здійснений безпосередньо самим позивачем шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBanking Приват24 (далі - Приват24), а вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача, то відповідно до п. 2.3.2.6.2 Умов і правил надання банківських послуг (надалі - Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування, банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта у разі розголошення останнім відомостей про логін та пароль.

У зв`язку з відмовою відповідача повернути безпідставно переведені грошові кошти та ненадання матеріалів службового розслідування, позивач змушена звернутися із позовною заявою до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання у справі на 11.08.2022 (а.с. 41).

15 липня 2022 року представником відповідача Литвин А.В. подано відзив на позовну заяву (а.с. 58-70), відповідно до якого заперечує проти позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити з наступних підстав. Так, за змістом заявлених позовних вимог позивача просить стягнути з відповідача безпідставно списані кошти зі свого карткового рахунку в АТ КБ «Приватбанк» в сумі 64 620 грн. 11 коп. Проте, з доданих до позовної заяви матеріалів, зокрема, дубліката квитанції від 11.03.2021 № 0.0..1 та листа позивача від 17.03.2021, вбачається, що з її карткового рахунку, що був відкритий в АТ КБ «Приватбанк», 11.03.2021 відбулось перерахування коштів у сумі 50 000 грн. на рахунок в АТ «Ощадбанк». Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Пунктом 1.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція № 22), передбачено, що для списання коштів з рахунку платника банк платника застосовує платіжні інструменти, які визначені цією главою, згідно з нормативно-правовими актами Національного банку та внутрішніми процедурами банку. У листі АТ КБ «Приватбанк» від 30.03.2021 № 20.1.0.0.0/7-210323/7289 (а.с. 21-22) повідомляється, що зазначений переказ коштів був здійснений за допомогою фінансового телефону та особистої інформації позивача шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBanking Приват24. Як відзначається у вказаному листі третьої особи від 30.03.2021 вхід в Приват 24 був здійснений під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Таким чином, саме АТ КБ «Приватбанк», як обслуговуючий банк позивача, на підставі сформованого засобами інтернет-банкінгу доручення останньої здійснив списання грошових коштів з її рахунку. Відповідальність банку, з вини якого кошти списано з рахунку неналежного платника, визначена п. 2.37 Інструкції № 22, що передбачає повернення на рахунок цього платника помилково списаної суми, сплату пені. Однак, оскільки АТ «Ощадбанк» являється банком отримувача коштів, то не існує підстав для покладення на нього відповідальності за безпідставне списання коштів з рахунку позивача, як платника цих коштів.

Також позивач просить стягнути з банку безпідставно списані кошти в сумі 64 620 грн. 11 коп., хоча 11.03.2021 відбулось перерахування коштів на суму 50 000 грн. При цьому, заборгованість в розмірі 14 620 грн. 11 коп. складається з щомісячної плати позивача за користування кредитними коштами в АТ КБ «Приватбанк». Третя особа в листі від 28.04.2021, від 30.07.2021 (а.с. 25, 28) зазначає про наявність зобов`язання позивача сплатити цій банківській установі відсотки відповідно до умов кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Безпідставність списання коштів передбачає такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Враховуючи договірний характер правовідносин між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» і набуття позичальником зобов`язань, зокрема, зі сплати процентів на користь фінансової установи в порядку виконання саме договірного зобов`язання, твердження позивача про безпідставність таких зобов`язань суперечить викладеним фактичним обставинам та нормам законодавства. Оскільки за змістом позову не доведено порушення АТ «Ощадбанк» своїх зобов`язань як банку отримувача коштів, то відсутні як ознаки протиправної поведінки відповідача, так і його вина у заподіянні збитків позивачу. Переказ коштів від 11.03.2021 було здійснено за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнтів АТ КБ «Приватбанк» Приват24. Відповідно до п. 1.13 Інструкції № 22 під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Після надходження до банку електронного розрахункового документа від 11.03.2021 про зарахування коштів в розмірі 50 000 грн. на рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКТІП: НОМЕР_3 ), була здійснена перевірка відповідності номеру рахунку та реєстраційного номеру облікової картки платника податків отримувача коштів, що зазначені в електронному розрахунковому документі. Викладені обставини підтверджуються листом АТ «Ощадбанк» від 19.04.2021 №11/517/644/2121/2021-20/с (а.с. 32). Внаслідок встановлення відповідності зазначених реквізитів грошові кошти були зараховані на рахунок клієнта банку ОСОБА_2 .

Також, у відзиві зазначено, що позивачем було розголошено стороннім особам дані щодо своєї платіжної картки, що призвело до здійснення перерахування коштів від 11.03.2021 року, внаслідок чого підстави для відповідальності банку відсутні. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №0000440 за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 18), 11.03.2021 року невстановлена особа в телефонній розмові з позивачем під приводом працівника банківської установи отримала доступ до грошових коштів позивача, які зберігались на її банківських картках Приватбанку та Монобанку, та заволоділа грошовими коштами у сумі, відповідно, 50 000 грн. та 53916 грн. З огляду на порушення позивачем вимог законодавства щодо запобігання незаконного використання платіжної картки, передумов для відповідальності банку не існує. У разі задоволення позову позивача до АТ «Ощадбанк», у відповідача виникне право зворотної вимоги до ОСОБА_4 у розмірі стягнутої суми грошових коштів, внаслідок чого таку особу необхідно залучити до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а тому просить суд залучити до участі в справі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; проживання: АДРЕСА_1 ) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено та залучено у цивільній справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 (а.с 85).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 вимоги та підстави, викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову підтримав, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Литвин А.В. та представник третьої особи 1 - Олейнік Н.О. в судовому засіданні заперечили проти позову, просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Третя особа 2 - ОСОБА_2 на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору до судового засідання не з`явився, належним чином був повідомлений.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 11.03.2021 року з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 № НОМЕР_1 шахрайським способом було перераховано кредитні кошти неналежному отримувачу у сумі 50 000 грн. на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 філії - Хмельницьке обласне управління ПАТ «Ощадбанк». Згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 11.03.2021 в реквізитах одержувача грошових коштів вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача, проте всі інші реквізити (код та рахунок отримувача) не належать позивачу (а.с. 17).

Позивач повідомила про це АТ КБ «Приватбанк» у телефонному режимі, проте, АТ КБ «Приватбанк» не обмежив здійснення операцій.

12.03.2021 року позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України та вказала, що 11.03.2021 невстановлена особа в телефонній розмові з позивачем під приводом працівника банківської установи отримала доступ до грошових коштів позивача, які зберігались на її банківських картках Приватбанку та Монобанку, та заволоділа грошовими коштами у сумі, відповідно, 50 000 грн. та 53916 грн. За вказаною заявою було відкрито кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР № 0000440 (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

17.03.2021 позивач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з листом (а.с. 19) з проханням повернути помилково перераховані кошти у сумі 50 000 грн. на її рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк». У відповідь банк листом від 30.03.2021 № 20.1.0.0.0/7- 210323/7289 повідомив її, що оскільки переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBanking Приват24 (далі - Приват24). а вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача, то відповідно до п. 2.3.2.6.2 Умов і правил надання банківських послуг (надалі - «Умови»), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування, Банк не несе відповідальності за збереження коштів Клієнта у разі розголошення останнім відомостей про Логін та Пароль.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування.

Відповідно до п. 2.1.4.48.1 Умов клієнт зобов`язується не передавати Карти, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти.

Також клієнт зобов`язується нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів.

Відповідно до п.2.3.2.3.3.3 Умов клієнт зобов`язаний не розголошувати відомостей про логін та пароль третім особам згідно з Умовами.

Відповідно до пункту 1.7. Інструкції № 22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників них рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 2.31. зазначеної Інструкції банк отримувача зобов`язаний зарахувати на рахунки своїх клієнтів кошти, що надійшли за електронними розрахунковими документами протягом операційного дня, у день їх отримання, якщо під час проведення контролю за реквізитами цих документів, що здійснюється відповідно до цієї глави, не виявлено розбіжностей.

Банк отримувача зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і зараховувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються. У разі їх невідповідності банк має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується і день надходження до банку отримувача електронного розрахункового документа) для встановлення належного отримувача цих коштів, яку зараховує на рахунок «Кредитові суми до з`ясування». Банк має забезпечити зберігання електронного розрахункового документа або належним чином оформленої його паперової копії.

Таким чином, враховуючи те, що в діях банку не виявлено порушень вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті претензія позивача щодо повернення коштів залишена без задоволення.

У кінці квітня 2021 року позивачем було надіслано АТ КБ «Приватбанк» претензію (а.с. 24) з вимогою провести службове розслідування щодо здійснення операції переказу коштів 11.03.2021, надати акт, складений за результатами службового розслідування, зупинити нарахування та не стягувати проценти, пеню та інші штрафні санкції за кредитними коштами у розмірі 50 000 грн., повернути помилково перераховані кошти на рахунок позивача.

Листом від 28.04.2021 № 20.1.0.0.0/7-210427 АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 25) повідомило позивача, що банк не може повернути кошти, оскільки переказ коштів з картки № НОМЕР_1 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів InternetBankingПриват 24, вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивача. Щодо зупинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 50 000,00 грн., які були шахрайським способом перераховані 11.03.2021 на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» - НОМЕР_2 філії - Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», АТ КБ «Приватбанк» відмовив; жодного акту, складеного за результатами службового розслідування - не надав.

25.06.2021 позивач надіслала АТ КБ «Приватбанк» претензію у порядку досудового урегулювання спору (а.с. 26-27). Листом від 30.07.2021 за № 20.1.0.0.0/7 - 210706/10570 АТ КБ «Приватбанк» вкотре відмовив позивачу у поверненні вказаних коштів.

17.03.2022 позивач, враховуючи норми ст. 2.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (надалі - Інструкція), затверджену постановою НБУ від 21.01.2004 № 22, звернулася до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з відповідним листом з проханням повернути помилково перераховані кошти у сумі 50 000 грн. на її рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», повідомивши відповідача, що 11.03.2021 з її карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», шахрайським способом було перераховано кредитні кошти неналежному отримувачу у сумі 50 000 грн. на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» - НОМЕР_2 філії - Хмельницьке обласне управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», та зазначивши, що вона є клієнткою АТ «Ощадбанк», але її реквізити не співпадають з реквізитами зазначеного платежу.

Листом від 19.04.2021 р. за № 11/517/644/2121/2021-20/С (а.с. 32) відповідач повідомив, що згідно з отриманими матеріалів встановлено, що в результаті шахрайських дій, 11.03.2021 р. з рахунку позивача відкритого в АТ КБ «Приватбанк» було здійснено операцію з перерахування коштів в розмірі 50 000,00 грн. на рахунок клієнта відкритого в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 (STND_UAH_8), що належить ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Статтею 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем.

У рішеннях Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (ЄДРСРУ № 71807586), 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц (ЄДРСРУ № 72044195)та від 12.02. 2018 року у справі № 592/2386/16-ц (ЄДРСРУ № 72199299) досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку.

Так, у відзиві на позовну заяву від 15 липня 2022 року (а.с. 58-70) та витягу з ЄРДР (а.с. 18) зазначено, що позивачем було розголошено стороннім особам дані щодо своєї платіжної картки, що призвело до здійснення перерахування коштів від 11.03.2021, внаслідок чого підстави для відповідальності банку відсутні.

Внаслідок встановлення відповідності зазначених реквізитів грошові кошти були зараховані на рахунок клієнта банку ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №0000440 за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 18), 11.03.2021 невстановлена особа в телефонній розмові з позивачем під приводом працівника банківської установи отримала доступ до грошових коштів позивача, які зберігались на її банківських картках Приватбанку та Монобанку, та заволоділа грошовими коштами у сумі, відповідно, 50 000 грн. та 53 916 грн.

Пунктом 1 розділу VI постанови Правління НБУ від 05.11.2014 №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (далі - Постанова № 705) визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з п. 11 розділу VI Постанови № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Також п. 33.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає, що платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника звільняться від відповідальності перед платником за проведення переказу.

У вказаних рішеннях Верховний суд вказував на те, що задовольняючи позов споживача суд має враховувати положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу IV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15: «...не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника».

Крім того, згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач своїми діями власноруч ініціювала платіжну операцію, розголосила дані своєї фінансової інформації клієнта банку яка дає змогу ініціювати платіжні операції третім особам, що і призвело до переказу коштів.

Окрім цього, відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» не є обслуговуючим банком позивача, в системі якого сформовано, засобами інтернет-банкінгу, спірне доручення, що стало підставою для подання позову.

Відповідач є банком отримувача коштів, а тому не існує підстав для покладення на нього відповідальності за безпідставне списання коштів з рахунку позивача, як платника цих коштів.

У зв`язку з цим і відсутні підстави для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про захист прав споживачів» судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 610-612, 1066, 1068, 1071, 1073, 1092 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 2, 4, 12, 13, 174, 178, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4

відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г,

третя особа 1: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,

третя особа 2: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1

Суддя О.В. Батрин