Номер провадження: 22-ц/813/3593/22
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики у розмірі 331 910 гривень та в рівних частинах з кожного понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 13 грудня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав грошові кошти відповідачу ОСОБА_3 у розмірі 601 910 гривень, а останній зобов`язався повернути їх у строк до 23 грудня 2016 року. Договір позики між сторонами було укладено за згодою дружини боржника ОСОБА_1 , яка в нотаріально посвідченій заяві вказала про те, що договір позики укладено за її згодою в інтересах родини. Після укладення договору позики, відповідач частково повернув грошові кошти у розмірі 270 000 гривень, тому сума боргу складає 331 910 грн. Оскільки відповідач ОСОБА_3 не повернув грошові кошти у встановлений договором строк та уникає виконання взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 331 910 гривень. Стягнено в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 3 703,30 грн., а саме по 1 851,65 грн. з кожного.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)скаржник звертає увагу, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні на матеріали кримінального провадження, зокрема «… Висновок експерта № 20-3907 (судової почеркознавчої експертизи) від 15.09.2020 року (копія належним чином завірена)» як на основний доказ недійсності оскаржуваного правочину, на думку ОСОБА_1 , є грубим порушенням норм ЦПК України;

2)хоча ОСОБА_1 дала згоду на укладення чоловіком договору позики, однак отримані кошти її чоловік використав на власні потреби, а не на потреби сім`ї.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 23 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк І.А. перебував у відпустці з 05 грудня по 06 грудня 2022 року, а суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 07 грудня по 09 грудня 2022 року, що підтверджується довідками відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 13 грудня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., реєстровий №2117, відповідно до якого ОСОБА_2 передав грошові кошти відповідачу ОСОБА_3 у розмірі 601 910 гривень, а останній зобов`язався повернути їх у строк до 23.12.2016 року. Порядок, строки повернення, обумовлені в договорі (а.с.11).

Договір позики між сторонами було укладено за згодою дружини боржника ОСОБА_1 , яка в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. від 13.12.2016 року, реєстровий №2116 заяві вказала про те, що договір позики укладено за її згодою в інтересах родини (а.с.12).

В строк визначений договором позики, позичальник кошти не повернув.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка.

У силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_1 не є стороною договору, особисто не отримувала грошові кошти та не розпоряджалася ними, а також про те, що вказаний договір позики не укладався в інтересах сім`ї, а також те, що вона на час укладення договору вже не проживала зі своїм чоловіком однією сім`єю, з наступних підстав.

Відповідно до заяви-згоди на укладення договору від 13.12.2016 року, посвідченій приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., реєстровий №2116, відповідачка ОСОБА_1 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на отримання в борг грошової суми у розмірі 601 910 грн. від позивача ОСОБА_2 та на укладення договору позики, на умовах, що були попередньо обговорені. У вказаній заяві відповідачка ОСОБА_1 особисто зазначила про те, що договір позики укладався її чоловіком в інтересах родини на умовах, які ними попередньо були обговорені та які вони вважали вигідним. Посилання відповідача та її представника на не проживання однією сім`єю не підтверджено жодним належним доказом (а.с.12).

Після укладення договору позики, відповідач ОСОБА_3 частково повернув грошові кошти у розмірі 270 000 гривень, тому сума боргу складає 331 910 грн.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача дійсно підлягає солідарному стягненню сума боргу в розмірі 331 910 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги про посилання у оскаржуваному рішенні суду на матеріали кримінального провадження, то судова колегія зазначає, що вказані посилання по тексту судового рішення від 17 травня 2021 року відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк