Справа № 165/1439/21 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/1011/22 Категорія: 60 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар Савчук Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 вересня 2022 року

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в травні 2021 року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_5 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 січня 2014 року. При підписанні анкети-заяви він підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору надання банківських послуг 21 липня 2014 року відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, надано кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 000 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. В процесі користування кредитним рахунком позичальник своєчасно не надав банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі оскільки вони протягом визначеного законом строку не звертались до нотаріуса із заявами про відмову від спадщини. Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, а спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_5 перед банком за кредитним договором №б/н від 22 січня 2014 року становила 11 647,97 грн Позивач просить стягнути з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11 647,97 грн за кредитним договором б/н від 22 січня 2014 року та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивач 14 липня 2021 року подав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої позов пред`явлено до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживали разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, на підтвердження чого надано копії паспортів позичальника та відповідачів. Просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11 647,97 грн за кредитним договором №б/н від 22 січня 2014 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вищевказане рішення суду у цій справі та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Відповідачі постійно і до дня смерті спадкодавця проживали разом з останнім. Факт постійного проживання разом зі спадкодавцем може підтверджуватись відміткою у паспортах спадкоємців та спадкодавця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не з`ясував правовий статус квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій були зареєстровані й проживали спадкодавець та відповідачі, хто є її власником. Від з`ясування цих обставин залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна. Відсутність даних у спадковій справі про наявність спадкового майна не свідчить про те, що спадкове майно у боржника відсутнє, а відповідач спадщини не прийняв. Суд не дослідив наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, зокрема фактичне прийняття відповідачами спадщини у порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України та правовий статус житла, у якому відповідач проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідачі не надали доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту. Просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 вересня 2022 року у цій справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду справи.

Представник позивача подав до суду чергову заяву про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду, у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відмовити, оскільки не надано підтверджуючих документів непрацездатності представника позивача і позивач, як юридична особа, міг забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачі входять до кола спадкоємців після смерті спадкодавця і що вони прийняли спадщину, а також не надано доказів щодо наявності та вартості спадкового майна, яка того вимагають статті 1281 та 1282 ЦК України.

Судом встановлено, що 21 липня 2014 року ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 22 січня 2014 року. В подальшому, 21 липня 2014 року йому відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , а 23 вересня 2014 року на картковий рахунок № НОМЕР_2 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн на умовах, визначених банком. Кредитний ліміт збільшувався 23 вересня 2014 року до 5 000 грн, 24 травня 2017 року - до 13 000 грн. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частинами 2, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з положеннями статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником, після її смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Згідно обґрунтувань позовної заяви та апеляційної скарги, позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є такими що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживали разом зі спадкодавцем за однією адресою ( АДРЕСА_1 ) до дня його смерті.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки Управління «ЦНАП» виконкому Нововолинської міської ради №17-08/5060 від 04 листопада 2021 року станом на день надання інформації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Одночасно з цим, станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано троє осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Такий факт спростовує твердження позивача, що усі відповідачі проживали зі спадкодавцем станом на день його смерті за однією адресою.

Окрім того, державна реєстрація відповідачів за тією ж адресою, що і спадкодавця, сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного спільного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21), № 158/1838/19 (провадження № 61-6753св20), у яких зазначено, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Згідно копії матеріалів спадкової справи №130/2020, заведеної після смерті ОСОБА_5 на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» вх.№257 від 03 серпня 2020 року, кредитор просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову справу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 11 647,97 грн (за кредитним договором б/н від 23 вересня 2014 року). У відповідь на претензію державним нотаріусом 03 серпня 2020 року повідомлено кредитора про те, що заяв від спадкоємців не надходило.

Натомість відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такі претензії направлені не були.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Позивач не вказав про існування рухомого чи нерухомого майна, що входило б до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Позивачем ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначено спадкоємцями якої черги за законом є відповідачі і не доведено, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_5 . В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі протягом тривалого часу проживали спільно зі спадкодавцем за однією адресою, що вони фактично прийняли спадщину.

Доводи позивача про те, що спадкоємцями після боржника ОСОБА_5 є відповідачі, як особи, що зареєстровані за однією з боржником адресою, не свідчать про те, що вони безумовно є спадкоємцями останнього, оскільки доказів того, що відповідачі належать до кола спадкоємців за законом і спадкоємців тієї черги, яка закликана до спадкування (з першої по п`яту чергу), позивачем суду не надано. Реєстрація відповідачів за місцем мешкання спадкодавця не є підставою для задоволення вимог позивача, як кредитора померлого боржника, оскільки статус відповідачів як спадкоємців боржника-спадкодавця належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджений.

Також колегія суддів звертає окрему увагу на те, що саме 22 січня 2014 року ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н. В подальшому 21 липня 2014 року йому було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , а 23 вересня 2014 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у формі кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_2 , сума кредитного ліміту: 300грн. Дата відкриття рахунку 12 вересня 2014 року.

Згідно довідки банку, старт карткового рахунку почався з 21 липня 2014 року без зазначення будь-яких даних про встановлення кредитного ліміту. Встановлення кредитного ліміту відбулось 23 вересня 2014 року на суму 300 грн, зміна умов кредитування (збільшення кредитного ліміту) відбувалась: 23 вересня 2014 року - кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн, 24 травня 2017 року - кредитний ліміт у розмірі 13 000 грн, 24 березня 2020 року - кредитний ліміт у розмірі 0 грн. ОСОБА_5 було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 21 липня 2014 року, НОМЕР_2 від 12 вересня 2014 року, 816842 від 09 жовтня 2017 року, що стверджується відповідною довідкою кредитора, яка міститься в матеріалах справи

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 18 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором № б/н від 22 січня 2014 року за період з 23 вересня 2014 року по 18 березня 2020 року становить 11 647,97 грн.

Натомість, хоч позивачем і заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості спадкодавця за кредитним договором б/н від 22 січня 2014 року, однак матеріали справи не містять даних про те, що саме 22 січня 2014 року між позичальником та банком був укладений кредитний договір. Цього дня ОСОБА_5 було лише заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка не містить будь-яких даних про відкриття рахунку, надання кредиту у формі кредитного ліміту.

Старт карткового рахунку НОМЕР_1 значиться з 21 липня 2014 року, однак матеріали справи не містять будь-яких документів, які б свідчили про те, що ця та усі наступні банківські картки ( НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ) відкриті на підставі заяви-анкети від 22 січня 2014 року б/н. Відсутні також документи, які б підтверджували, що ОСОБА_5 отримав кредит у формі кредитних лімітів, що були встановлені на картки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , відповідно до Умов та Правил банківського обслуговування на які погодився, підписуючи анкету-заяву від 22 січня 2014 року.

Так само позивач надає розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 22 січня 2014 року, обчислюючи його з 23 вересня 2014 року (після відкриття карткового рахунку НОМЕР_2 із встановленням (а не збільшенням/зменшенням) кредитного ліміту у розмірі 300 грн, а потім 5 000 грн) по 18 березня 2020 року.

Позивач надіслав на адресу реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 лист-претензію від 04 грудня 2020 року, в якій зазначив про те, що у ОСОБА_5 існує заборгованість за кредитним договором б/н від 23 вересня 2014 року у розмірі 11 647,97 грн, яку просив сплатити на його користь. Матеріали справи не містять даних про звернення кредитора з листами-претензіями до держнотконтори та ймовірних спадкоємців позичальника щодо задоволення його вимог про погашення заборгованості спадкодавця за кредитним договором б/н від 22 січня 2014 року, про що заявлено у позовних вимогах.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 травня 2018 року у справі №336/3968/16-ц та від 08 серпня 2018 року у справі №310/145/17.

Висновки суду першої інстанції не суперечать зазначеним позиціям, які викладені у постановах Верховного Суду. Позивач не довів, що саме відповідачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , оскільки ч.3 ст.1268 ЦК України стосується саме спадкоємців, а не всіх інших осіб, які проживали разом зі спадкодавцем. У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №336/3968/16-ц вказано, що відповідачі є спадкоємцями першої черги, у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №310/145/17 вказано, що відповідач є дружиною спадкодавця, а позивач у цій справі ні в позові ні в апеляційній скарзі не зазначив спадкоємцями якої черги є відповідачі і не подав доказів по справі. Позивач не зазначав у позовній заяві, що спадковим майном є квартира по АДРЕСА_1 , та не надавав ніяких доказів щодо цього.

Суд першої інстанції сприяв позивачу в реалізації ним прав, передбачених ЦПК України, задовольнив клопотання позивача та витребував докази по справі - спадкову справу, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , інформацію про реєстрацію місця проживання спадкодавця і дав оцінку зібраним доказам. Суд не повинен відшуковувати майно спадкодавця, спадкоємців, збирати докази у справі, так як обов`язок доказування лежить на сторонах.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Під час ухвалення рішення суд вирішив питання, які поставлені у ст. 264 ЦПК України, оцінив докази в їх сукупності, і не порушив принципу змагальності. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Крім того, слід зауважити, що чинним ЦПК України не передбачено уточнення позовної заяви. Згідно висновку Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Так, позивач пред`явив позов до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Судом було встановлено, що ОСОБА_4 на час пред`явлення позову померла у 2014 році і позивачем подано до суду уточнену позовну заяву вже до інших відповідачів, яку суд розцінює як подання іншого позову.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 вересня 2022 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді