Дата документу 23.12.2022 Справа № 333/6300/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6300/21 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/1925/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та коштів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та коштів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спільно з відповідачем мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом з нею та знаходяться на повному її забезпеченні. На утримання дітей відповідач матеріальну допомогу не надає.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просила стягнути на її користь кошти на своє утримання до досягнення ОСОБА_5 трьох років в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 372 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13.09.2021р.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 372 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13.09.2021р.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 101 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13.09.2021р.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. до досягнення дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, починаючи стягнення з 13.09.2021р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв`язку з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього коштів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 2000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, тому заперечує проти ухваленого рішення лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення коштів на користь ОСОБА_2 на її утримання у сумі 2000 грн. до досягненням молодшою дитиною трирічного віку.

17 листопада 2022 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Фофанов Я.Л. подав відзив на апеляційну скаргу. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що на даний час ОСОБА_2 виїхала разом з дітьми за межі України. Відповідач також виїхав за межі України до Польщі, та не сплачує аліменти на утримання дітей. Розмір призначених судом першої інстанції аліментів є незначним та не перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину та на дорослу особу. Вважає, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року є законним, мотивованим та таким, яке не підлягає скасуванню. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 274 ч. 4 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі ли-

ше в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення коштів на її утримання до досягнення меншою дитиною трирічного віку у визначеному судом розмірі.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку. При цьому, суд посилався на приписи ч. 2 ст. 84 СК України, якою визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір коштів на утримання позивача у сумі 2000 грн., суд вважав, що такий розмір є обґрунтованим за встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до положень статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому, колегія зазначає, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна із сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони ( рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «DOMBO BEHEERB V.v THE NETHERLANDS»).

Суд першої інстанції правильно установив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, повторно виданим 09.07.2019 року, серії НОМЕР_1 , актовий запис від 19.07.2013 року № 546.

Сторони у справі є батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим 09.07.2019 року серії НОМЕР_2 , актовий запис № 85; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.09.2016 року серії НОМЕР_3 , актовий запис № 599; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим 22.10.2020 року серії НОМЕР_4 , актовий запис № 456.

Позивачка не працює, оскільки доглядає за сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним трирічного віку.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

Згідно з частинами 2 і 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання до досягнення дитиною трьох років лише за можливості чоловіка надавати таке утримання.

Саме на своїй неспроможності надавати дружині матеріальну допомогу наполягає апелянт, вказуючи, що офіційно не працевлаштований.

Проте, відповідач доказів з приводу того, що він не може надати матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_2 як дружини до досягнення їх спільною молодшою дитиною трьох років суду не надав. Отже його ствердження носять суто декларативний характер.

Такі доводи ОСОБА_1 щодо неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, зокрема, у визначеній судом сумі, вважає безпідставними й колегія суддів, оскільки підтверджуючих доказів не додано ним і до апеляційної скарги.

Останній навіть не зазначає фактичних обставин, за яких вважає надмірним тягар утримання своєї дружини у період її знаходження у відпустці по догляду за дитиною.

Посилаючись на те, що згідно з довідкою пенсійного фонду його доходи за 2015-2022 рік становлять «0», тобто їх не мається в Україні, позивач не зазначає, за який кошт він сам існує, а також не заперечує проти аліментів, визначених на дітей.

З відзиву відповідача на позовну заяву слідує, що він несе тягар утримання житла, одноособово сплачує комунальні послуги за житло, у якому мешкає дружина разом з дітьми, що свідчить про те, що має інший дохід, про який доказів не надає.

В силу того, що дитині на час розгляду справи виповнився один рік, відповідачка не має можливості працювати та забезпечувати себе та дитину.

Відповідач, в свою чергу, є особою працездатною, має можливість надавати допомогу сину та матері, які на теперішній час в силу обставин не можуть забезпечити себе всім необхідним.

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач суду не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на користь дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: