справа № 208/5829/17
№ провадження 2-п/208/8/22
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

Секретар судового засідання Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області заяву позивача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості», -

встановив:

В провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала справа № 208/5829/17 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості».

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості», задоволені частково.

07 червня 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 29 січня 2019 року за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості», згідно до змісту якої, просить:

-переглянути заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року у цивільній справі № 208/5829/17 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» «про стягнення заборгованості»;

-скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року у цивільній справі № 208/5829/17 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» «про стягнення заборгованості», та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування заяви зазначила наступне: про заочне рішення позивач дізналася тільки 16 квітня 2021 року. Копію заочного рішення позивачем в суді не отримано. З заочним рішенням від 29 січня 2019 року позивач не згодна та просить його скасувати. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази своєчасного та належного сповіщення про дату, час та місце судових засідань, в тому числі поштових повідомлень про отримання позивачем повісток. Згідно до матеріалів справи судові повістки направлялися на адресу: АДРЕСА_1 , однак позивач змінила адресу проживання на наступну: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначила, що є обставини, які не були досліджені судом і можуть вплинути на зміст рішення.

07 червня 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 29 січня 2019 року за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості».

В судове засідання призначене на 28 листопада 2022 року сторони не з`явились, про дату місце та час розгляду справи були повідомлені згідно діючого законодавства.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1ст.287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та/або не повідомив про причини неявки. А також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, враховуючи те, що заявник посилається на неповноту з`ясування всіх обставин справи, приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 3 ст.284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування поважності пропуску строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду заявник вказав, що оскільки заочне рішення відповідачем не отримувалося, а було виявлено в реєстрі судових рішень на сайті ttps://reyestr.court.gov.ua/, тому є підстави для поновлення пропущеного строку, хоча в заяві не вказує дату коли це відбулося.

Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» ухвалено 29 січня 2019 року (а.с.56-58), а відповідно до повідомлення, було направлено відповідачу на відому суду адресу її реєстрації (а.с. 59) таким чином відповідач отримала заочне рішення суду.

Відповідно до п.46 рішення від 29.10.2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами («Рябих проти Росії», заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Разом з тим, у пункті 47 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41, від 03 квітня 2008 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до висновку наведений у п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 справа № 214/5505/16 у разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви про перегляд. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення.

Відтак, враховуючи, що суд розглянув заяву відповідача про перегляд заочного рішення, слід дати оцінку доводам заяви про перегляд.

Як вбачається зі змісту довідки щодо реєстрації місця проживання відповідача від 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 не значиться.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 109 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення з даним позовом) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається зі змісту матеріалів цивільної справи судові повістки направлені відповідачу на останню відому суду адресу її реєстрації/проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться на а.с.44, а.с.49. Зазначене вище, підтверджує неодноразове сповіщення відповідачів про розгляд справи за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» та нехтування останніми своїми правами та обов`язками.

Крім того, заявником не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи та визначали необхідність перегляду заочного рішення.

Отже, суд приходить до висновку про безпідставність поданої заяви про перегляд заочного рішення, а відповідно про відмову у її задоволенні.

З урахуванням викладеного, суд роз`яснює стороні відповідача про те, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення відповідності до приписів частина четверта статті 287 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.259, 284-288 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості» - залишити без задоволення.

Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя Т.П.Івченко