ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6740/22 Справа № 205/2283/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року у справі за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на житловий будинок та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про зміну способу виконання рішення у вищевказаній цивільній справі, посилаючись на те, що банк позбавлений можливості виконати судове рішення через відсутність необхідних документів для реалізації предмета застави та відсутність попиту покупців.

У зв`язку з чим, заявник просив суд встановити наступний спосіб виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року по справі №205/2283/14-ц, а саме звернути стягнення на будинок, загальною площею 146,00 кв.м., житловою площею 60,00 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації вказаного предмета іпотеки з проведенням прилюдних торгів. Інші положення рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року по справі №205/2283/14-ц залишити без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Не погодившись з такою ухвалою, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року по справі №205/2283/14-ц задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на житловий будинок та виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №DNC0GK00000054 від 09 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 1 321 868,60 грн, з яких: 287 832,36 грн заборгованість за кредитом; 403 022,52 грн заборгованість за процентами; 36 381,60 грн заборгованість по комісії за користування кредитом; 594 632,12 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №DNC0GK00000054 від 09 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. за реєстровим №2627, а саме на житловий будинок АДРЕСА_2 . Реалізовано предмет іпотеки шляхом здійснення процедури продажу предмету іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення, районний суд виходив з того, що заявником не надано переконливих доказів, які підтверджують наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неожливим, відповідно до вимог ст.435 ЦПК України.

У своїй скарзі апелянт посилається, зокрема, на те, що на даний час є неможливим пред`явлення рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року до виконання у ВДВС, оскільки цим рішенням не встановлено порядок та механізм його реалізації, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Так, звертаючись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, заявник посилався на те, що на даний час Банк позбавлений можливості виконати судове рішення, оскільки у позивача відсутні необхідні документи для реалізації предмета іпотеки та відсутній попит покупців.

Відповідно до ч.3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, які підтверджують наявність підстав зміни способу виконання рішення заявником при подачі заяви про зміну способу виконання рішення не надано, а матеріали справи таких доказів не містять.

Поняття зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Такий правовий висновок висловлений також у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15.

Місцевий суд вірно зауважив, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у Банку існують складнощі у виконанні судового рішення, у зв`язку з чим слід змінити спосіб та порядок його виконання.

Крім того, колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із позовними вимогами, позивач обрав способом захисту своїх прав та інтересів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу.

Процедура продажу встановлена статтею 38 Закону України «Про іпотеку», що передбачає продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Таким правом сторона наділяється або договором із іпотекодавцем, або рішенням суду.

При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах визначено ст.41 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Колегія суддів вказує, що заявник, звертаючись із цією заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, фактично просить змінити рішення суду та змінити первісно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів, а тому підстави для задоволення заяви Банку відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова