Номер провадження: 22-ц/813/2942/23
Справа № 496/5858/14-ц
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 січня 2022 року про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про поворот виконання рішення суду, посилаючись на те, що рішення, за яким було визнано право власності на спірну земельну ділянку за позивачем скасовано, а його позов залишено без розгляду. Оскільки після ухвалення рішення до його скасування, позивач встиг зареєструвати за собою право власності, ОСОБА_2 просила здійснити поворот виконання рішення суду та повернути їй у власність земельну ділянку.

На підставі наведеного, з урахуванням останньої редакції, заявник, у порядку повороту виконання рішення суду, просила:

- визнати дійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку;

- поновити або зареєструвати новий запис у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 ;

- скасувати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку;

- зареєструвати у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про припинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 ;

- та у порядку повороту виконання рішення суду скасувати обтяження у вигляді арешту земельної ділянки, накладеного ухвалою суду від 08.12.2014 року.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24 січня 2022 року заяву про поворот виконання рішення суду задоволено. Допущено поворот виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 березня 2015 року по цивільній справі №496/5858/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, наступним чином:

- визнано дійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 25.10.2013 р. видане реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га, кадастровий номер :02:003:0986, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10;

- здійснено (відновлено раніше скасований) запис у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га, кадастровий номер :02:003:0986, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та прийнято відповідне рішення державного реєстратора з цього питання;

- скасовано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га, кадастровий номер :02:003:0986, номер запису про право власності 18797246, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зареєструвати у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про припинення державної реєстрації права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га, кадастровий номер :02:003:0986, номер запису про право власності 18797246, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 );

- у порядку повороту виконання заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 р., скасовано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна накладеного ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 08.12.2014 р., номер запису про обтяження: 8520430.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 січня 2022 року скасувати та у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 06.12.2022 року на 15:30 годину не з`явилися.

29.11.2022 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника та його довірителя.

05.12.2022 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на воєнний стан в Державі та його участь у стриманні військової агресії Російської Федерації в складі відповідного підрозділу, яка буде тимчасово призупинена на час ротації з 20.12.2022 року до наступних вказівок керівництва. Посилаючись на вказане, а також й на інше, зокрема на симптоми хвороби ГРВІ, відсутність електропостачання, що унеможливлює взяття участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Однак, вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки докази про залучення ОСОБА_1 до лав Збройних Сил України відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду по справі №361/8331/18, в якій ВС зазначив, що якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Поміж цього, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.

Відповідно до ч.2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заочне рішення за яким визнано право власності на земельну ділянку за позивачем скасовано, а позов залишено без розгляду, допускається поворот виконання рішення суду у спосіб, наведений заявником.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року (а.с.57-59, том 1) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 25.10.2013р. видане реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га., кадастровий номер :02:003:0986, код розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Скасовано в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га кадастровий номер :02:003:0986, код розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , та скасувати рішення державного реєстратора з цього питання.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га кадастровий номер :02:003:0986, код розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано внести до єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0527 га кадастровий номер :02:003:0986, код розташовану за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) шляхом, але не обмежуючись, внесення змін до існуючого розділу щодо зазначеної земельної ділянки, або у будь - який інший спосіб, що обумовлює державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 .

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.119-120, том 1).

25.11.2021 року ОСОБА_1 подав заяву про залишення його позову без розгляду, підстави такої заяви не обґрунтовував (а.с.238, том 1).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25.11.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишено без розгляду на підставі ч.1 п.5 ст.257 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду).

Разом з тим, до скасування у березні 2020 року заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року, ОСОБА_1 30.01.2017 року зареєстрував за собою за скасованим рішенням право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:003:0986 (а.с.08-10).

Оскільки, рішення, яке було підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем скасовано, то вказана земельна ділянка, на думку заявниці, має бути повернута їй шляхом повороту виконання рішення суду.

Однак, така думка ОСОБА_2 є помилковою з огляду на наступне.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Такі висновки містяться у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2011 року у справі N 1-25/2011

За змістом ч.2 п.2, ч.5, ч.9, ч.10 ст..444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він залишає позов без розгляду. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

Таким чином, у розмінні ст..444 ЦПК України, поворот виконання рішення, можливий у будь-яком випадку, незалежно від того, в якому порядку скасовано судове рішення.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 203/2612/13-ц зазначено, що поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права. Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності умови, щоб позивач отримав від відповідача в порядку виконання скасованого рішення майно чи гроші.

З вищезазначеного суд робить висновок, що інститут повороту виконання рішення суду насамперед необхідний та регулює відносини, у разі якщо в інший спосіб не можливо повернути в попередній стан правовідносини, які були вирішені скасованим судовим рішенням.

На відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав поширюється дія ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.1 п.1, п.2 ст.2 наведеного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону від 16.07.2020р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Відповідно до ч.1 п. 9 ст.27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Таким чином, у розумінні положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, державний реєстратор на підставі відповідної заяви вносить до Державного реєстру відповідні записи про припинення та поновлення речових прав.

В свою чергу документом, на підставі якого було проведено державну реєстрацію прав за позивачем стало саме заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року суд фактично скасував документ (заочне рішення від 05.03.2015 року) на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 та в подальшому його позов залишив без розгляду, що в розумінні наведеного вище Закону є належною підставою для внесення реєстратором записів про припинення речових прав за ОСОБА_1 та поновлення права власності за ОСОБА_2 .

Таким чином, підставою для внесення реєстратором записів про припинення речових прав за позивачем та поновлення права власності за відповідачем є наступні документи: ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року про скасування заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2015 року та ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 25.11.2021 року про залишення позову без розгляду.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 зверталася до державного реєстратора з відповідною заявою та що останнім було відмовлено заявнику у здійсненні відповідних реєстраційних дій.

Таким чином, поворот виконання судового рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований шляхом внесення до Державного реєстру речових прав відповідних записів.

З цих самих підстав, не допускається поворот виконання судового рішення шляхом визнання дійсним свідоцтва про право власності за відповідачем та скасування права власності за позивачем, оскільки з момену скасування рішення суду, сторони вже автоматично повернулися в попереднє становище - свідоцтво про право власності за відповідачем (за ОСОБА_2 ) поновило свою дію, а позивач ( ОСОБА_1 ) втратив право власності на земельну ділянку. Тому єдиною підставою поновлення прав відповідачки на земельну ділянку є внесення відповідних записів до державного реєстру.

На вказане суд уваги не звернув та помилково задовольнив заяву про поворот виконання судового рішення.

Що стосується скасування ухвали про забезпечення позову, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.8 ст.444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Матеріалами справи встановлено, що заходи забезпечення позову були накладені ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 08.12.2014 року під час розгляду справи по суті (а.с.16, том 1), а не при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, 9 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову на підставі ч.1, ч.9 ст.158 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що у разі виникнення питання про повернення майна, відповідачці необхідно було звертатися до суду не у порядку повороту виконання судового рішення, а у порядку витребування майна з чужого незаконного володіння, є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки майно, яке вибуло на підставі заочного рішення повернулося у власність відповідачки з моменту його скасування. Тому єдиною підставою поновлення прав відповідачки на земельну ділянку є її звернення до державного реєстратора із відповідною заявою про внесення відповідних записів до державного реєстру.

Крім того, колегія судів не погоджується з доводами апелянта, що суд не повідомляв його про розгляд справи, оскільки відповідно до довідки суду, ОСОБА_1 надсилалася судова повістка з викликом до суду на 24.01.2022 року на 16:30 годину - 04 січня 2022 року на його мобільний номер НОМЕР_4 , та була доставлена останньому того ж дня - 04.01.2022 року о 16 годині 11 хвилин (а.с.26, том 2). Вказаний у довідці мобільний номер ОСОБА_1 є актуальним, оскільки такий самий номер останній вказав для зв`язку в апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 січня 2022 року скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про поворот виконаня судового рішення з підстав, наведених в цій постанові.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 24 січня 2022 року про поворот виконання рішення суду - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09.01.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова