Справа № 184/742/22
Номер провадження 2/184/285/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку спільним сумісним майном та визнання права власності на Ѕ його частку», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд встановити факт його сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по 06 травня 2022 року; визнати об`єктом їхньої спільної сумісної власності житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 35,33 кв. м та житловою площею 15,98 кв. м, який зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 07.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом А.П.; визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 35,33 кв. м та житловою площею 15,98 кв. м, який зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 07.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом А.П.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №20287310 від 24.10.2011 року, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 продати або іншим чином розпорядитися від його імені належним йому на праві особистої приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 , а також земельною ділянкою для обслуговування вищевказаного житлового будинку (а.с.14, 15).

Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний (а.с.16).

Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був розірваний (а.с.18).

Згідно договору купівлі-продажу від 07.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Кулик О.П. за рахунок спільних коштів для подальшого сумісного проживання сторони придбали на ім`я ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 за 25512,00 грн. (а.с.19).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2010 року і до 06 травня 2022 року. На той час відповідачка не перебувала ні в якому іншому шлюбі.

За час сумісного проживання сторони, не перебуваючи в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за сумісно нажиті кошти та для спільного користування придбали житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , а також різне інше рухоме побутове майно. З самого початку сумісного проживання у сторін виникла проблема з місцем сумісного проживання. У відповідачки свого житла не було, а позивач своє житло залишив у користуванні своєї колишньої дружини та дітей. Тому сторони вирішили для сумісного проживання придбати своє окремо житло. На той час сторони разом працювали в АТ «Дніпропетровськгаз», що розташована в м. Покров. Позивач працював слюсарем 5 розряду, а відповідачка - контролером. Але на той час у сторін ще не було необхідних заощаджень для придбання житлового будинку або квартири. Від ОСОБА_7 позивач дізнався про те, що вона продає житловий будинок свого батька ОСОБА_3 , який виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації і видав їй довіреність на продаж належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок з надвірними спорудами продавався за суму еквівалентну 2500 доларів США. Але таких грошових коштів у нас з відповідачкою на той час не було. Житловий будинок потребував постійного догляду, однак на той час в ньому ніхто не проживав.

Позивач домовився з довіреною особою продавця, з ОСОБА_4 про придбання ними зазначеного житлового будинку на певних умовах, а саме, що сторони заселяться в житловий будинок, будуть доглядати за ним і щомісячно сплачувати їй по 1000,00 грн. до повної сплати вартості житлового будинку, після чого переоформив житловий будинок на їх ім`я. В 2011 році позивач з відповідачкою та її сином заселилися до будинку, почали проживати в ньому і щомісячно сплачувати ОСОБА_8 грошові кошти за нього до повної виплати його вартості.

Позивач особисто кожен місяць передавав довіреній особі продавця ОСОБА_3 , його доньці ОСОБА_4 по 1 тис. грн.. У вересні 2013 року сторонами представнику продавця - ОСОБА_4 була виплачена повна вартість житлового будинку в сумі 25512,00 грн., за яку він продавався. Відповідачка наполягала на тому, щоб переоформити житловий будинок на її ім`я, посилаючись на те, що буде відчувати себе в ньому господаркою тільки, якщо житловий будинок буде оформлений на її ім`я і крім того вона таким чином буде спокійна за своє майбутнє. Позивач збирався прожити з нею до кінця своїх днів і тому не заперечував проти цього.

07 жовтня 2013 року відповідачка разом з довіреною особою продавця, яка на той час змінила своє прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » звернулися до приватного нотаріуса Кулика О.П. уклали та нотаріально посвідчили договір купівлі - продажу зазначеного майна. До 06 травня 2022 року позивач з відповідачкою проживали разом в зазначеному житловому будинку однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. За час сумісного проживання у сторін був спільний бюджет і вони разом вирішували, на що його витрачати. Сторони вели спільне господарство, разом харчувалися, за спільні кошти утримували житловий будинок, здійснювали його поліпшення та ремонт.

Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Саме таки відносини були у сторін в період з жовтня 2010 року і до 06 травня 2022 року.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 розділу II «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» цього Кодексу.

Згідно ст. 60 глави 8 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 глави 8 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст. 63 глави 8 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 глави 8 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 глави 8 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 глави 8 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно у тому числі у справі №544/1274/16-ц від 18.07.2018року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Під час застосування положень ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №522/25049/16-ц у постанові від 27.02.2019 року (касаційне провадження №61- 11607СВІ8).

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частку всього сумісно нажитого нами майна, у тому числі і на 1/2 частку вказаного вище житлового будинку з надвірними спорудами.

Внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Факт того, що ОСОБА_1 сумісно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по 06 травня 2022 року також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала покази, згідно яких повідомила, що позивач з відповідачкою проживали разом по АДРЕСА_1 з 2010 року до травня 2022 року як сім`я, як чоловік та жінка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надав покази, згідно яких повідомив, що він знає сторони, вони разом жили по АДРЕСА_1 по сусідству з ним з 2010 року до травня 2022 року як сім`я, як чоловік та жінка.

Отже, у суду не виникає сумніву щодо того, що ОСОБА_1 сумісно проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по 06 травня 2022 року.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку спільним сумісним майном та визнання права власності на 1/2 його частку» задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 69-71, 74 СК України, ст.ст. 12, 81, 206, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку спільним сумісним майном та визнання права власності на Ѕ його частку» - задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН: НОМЕР_1 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНН: НОМЕР_2 ) з жовтня 2010 року по 06 травня 2022 року.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 35,33 кв. м та житловою площею 15,98 кв. м, який зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 07 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом А.П..

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН: НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 35,33 кв. м. та житловою площею 15,98 кв. м., який зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 07 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом А.П..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 червня 2022 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш