Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-н/641/218/2022 Справа № 641/1374/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінська І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це спрощена форма захисту прав і інтересів кредитора, чиї вимоги до боржника засновані на беззаперечних документах. Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст.161 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Проте, заявником заявлені вимоги про стягнення з боржника аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, виходячи з вказаних вище положень законодавства України, зокрема імперативних приписів ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, з заявою про видачу судового наказу може звернутись той з батьків, разом з яким проживає дитина, при цьому обов`язок брати участь в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі покладається на того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої на запит суду з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 05.12.2022 року, дитина, на утримання якої заявниця просить стягувати аліменти, ОСОБА_3 , зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, як сама заявниця зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже стягувачем належним чином не підтверджено її право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Так, на підтвердження того, що дитина проживає разом з заявником надано акт про фактичне проживання дитини разом зі стягувачем за підписом сусідів, тоді як з матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд зазначає, що суть наказного провадження полягає в тому, що вимоги заявника мають бути безспірними, обґрунтованими, та відповідати положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Також суд роз`яснює, що згідно з ч. 1 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 161, 163, 165, 166, 167 259-260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя -І. В. Зелінська