Справа № 522/3844/22
Провадження № 2/522/3844/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 31, 5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 становила Ѕ її частини та.

За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 4 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Одночасно із цим судом було витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа № 504с/2021.

У перше підготовче засідання, призначене на 18 серпня 2022 року сторони не з`явилися.

1 вересня 2022 року на виконання ухвали суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи справа № 504с/2021, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12 вересня 2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач просить суд визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 31, 5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 становила Ѕ її частини та визнати за ОСОБА_2 (відповідачем) ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (позивачем) ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право спільної часткової власності, а саме по Ѕ частки за кожним із співвласників на нежитлове приміщення загальною площею 31, 5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Підготовче засідання, призначене на 28 вересня 2022 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Косіциної В.В. на лікарняному.

5 жовтня 2022 року засобами електронного зв`язку від відповідача надійшла заява, в якій він повідомляв суд про те, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, а також просить суд розглянути справу за його відсутності.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 9 грудня 2022 року сторони не з`явилися. Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вона повідомляла суд, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , копія якого міститься у матеріалах справи, після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме частину нежитлового приміщення загальною площею 31,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказане приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали на підставі договору купівлі-продажу серії АВО № 965641 від 15 січня 2002 року та станом на 31.12.2012 року належав їм на праві власності (форма власності та розмір часток на приміщення у правовстановлюючому документів не вказана).

Позивач є єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 від 17 квітня 1967 року, у якому матір`ю записана ОСОБА_3 та свідоцтвом про одруження від 4 серпня 1989 року, відповідно до якого ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

31 серпня 2021 року позивач звернулася до Приморської державної нотаріальної контори міста Одеси із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 504с/2021. Нотаріус у листі від 16 грудня 2021 року № 3811с/02-14 повідомив їй про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на її ім`я на належну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 після ОСОБА_3 по причині того, що у наданих ОСОБА_1 нотаріусу документах не було вказано, в яких частках було набуто вищевказане майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та порадив їй звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

У зв`язку із вище викладеними, позивач у звернулася до суду із вказаною позовною заявою.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на нежитлове приміщення загальною площею 31, 5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню, оскільки суд не може вирішувати питання щодо прав та обов`язків особи, правоздатність якої припинена у зв`язку із її смертю.

У той же час суд вважає за можливим задовольнити вимогу позивача щодо визнання за ОСОБА_2 (відповідачем) ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (позивачем) ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право спільної часткової власності, а саме по Ѕ частки за кожним із співвласників на нежитлове приміщення загальною площею 31, 5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Позивач обгрунтовує свою позовну вимогу про визнаначення розміру частки померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у спільній власності на нежитлове приміщення площею 31, 5 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на земельні ділянки позбавляє їх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом; якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Для цього нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою другого з подружжя, який пережив, видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за правилами статті 71 Закону України «Про нотаріат». Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак суд приходить до висновку, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно зі статтею 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною першою статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі вище викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 355-357,372,1218, 1226,1297 ЦК України, 4, 5, 13, 211,247, 263, 264, 265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (відповідачем) ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (позивачем) ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право спільної часткової власності, а саме по Ѕ частки за кожним із співвласників на нежитлове приміщення загальною площею 31, 5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення складено та підписано 13 грудня 2022 року.

Суддя В.В. Косіцина