Справа № 309/308/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року (повний текст складено 04.03.2022, суддя Довжанин М.М.) у справі №309/308/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хустської міської ради про визнання незаконним і скасування рішення сесії міської ради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Хустської міської ради, в якому просив:

1) визнати незаконним і скасувати рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1526 га, з яких 0,1 га для обслуговування житлового будинку та 0,0526 га для ведення особистого підсобного господарства.

2) визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013-00183 від 02.11.1994.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.11.1987 Хустський завод технологічного обладнання звернувся до керівництва виконкому Хустської міської ради народних депутатів із проханням дозволити проектування і будівництво двох 4-х квартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 .

09.12.1987 виконавчий комітет Хустської районної ради народних депутатів прийняв рішення № 300 «Про надання дозволу на проектування і будівництво об`єктів промислового, житлового та соціально-культурного призначення», в якому у пункті 2 вирішено: Хустському заводу технологічного обладнання дозволити виступити замовником проекту кварталу малоповерхової забудови в АДРЕСА_2 для забудови його підприємствами міста господарським способом. Хустській міській раді розробити заходи і забезпечити їх виконання про участь згаданих підприємств в будівництві інженерних мереж кварталу (а.с. 9).

29.02.1988 виконавчим комітетом Хустської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 108 «Про дозвіл на житлове будівництво», в якому у пункті 1 вирішено зокрема, виділити Хустському заводу технологічного обладнання земельну ділянку для будівництва квартирних будинків у АДРЕСА_1 га (позиція 5,5) (а.с. 11).

Після отримання дозвільних документів, виділення земельної ділянки під забудову було розпочате будівництво.

24.10.1994 Хустський завод технологічного обладнання провів спільне засідання адміністрації і профкому підприємства, на порядку денному якого було винесено питання про купівлю членами трудового колективу фундаменту 8-ми квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Згідно з протоколом спільного засідання адміністрації і профкому підприємства від 24.101.1994 постановлено згідно рішення трудового колективу дозволити працівникам заводу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - купівлю недобудованого фундаменту 8-ми квартирного будинку по АДРЕСА_1 згідно заводського положення.

Надалі між Хустським заводом технологічного обладнання в особі директора і позивачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу недобудованої квартири по позиції АДРЕСА_1 по собівартості згідно рішення конференції трудового колективу від 10.05.1994 (а.с. 12).

Аналогічні договори купівлі-продажу недобудованих квартир по позиції АДРЕСА_1 було укладено між заводом та працівниками: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 (а.с. 13-15).

Позивач зазначав, що надалі купив усі недобудовані квартири.

Зазначав, що рішенням XVII сесії ХХІІ скликання Хустської міської ради від 29.09.1997 перейменовано, зокрема вулицю АДРЕСА_1 (а.с. 20).

29.12.2002 позивачем було виготовлено державний акт про право власності на землю розміром 0,0126 га у АДРЕСА_3 .

03.02.2003 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0180 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_3 (а.с. 18). Також 03.02.2003 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0180 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд (а.с. 19).

У лютому 2003 року ОСОБА_1 виготовлено єдиний державний акт про право власності на землю щодо земельної ділянки площею 0,0486 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_3 (а.с. 8).

Вказував, що під час проведення позивачем будівельних робіт, відповідачка самовільно перекрила фактичний доступ до незавершеного будівництва позивача, захопивши дорогу загального користування. У зв`язку з цим під`їзд до незавершеного будівництва позивача зі сторони земельної ділянки відповідачки незаконно обмежено, що призводить до порушення права власності позивача, яке полягає у неможливості ним вчиняти дії щодо власного нерухомого майна - земельної ділянки і незавершеного будівництва.

При цьому зазначав, що рішення 17 сесії 21-го скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 про передачу у власність відповідачці ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1526 га є незаконним, прийнятим із порушенням ст. 30 Закону України «Про власність», ст.ст. 2, 4, 30 ЗК України 1990 року, ст. 3 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування».

Посилався на те, що з набуттям права власності на незавершене будівництво до позивача перейшло й право користування земельною ділянкою, на якій знаходився об`єкт, а вищевказане вказане рішення порушує його право власності на придбаний об`єкт незавершеного будівництва.

Згідно з викопіюванням із генерального плану забудови незавершеного будівництва позивача, із обох боків його будівлі передбачено відступ від фундаменту у розмірі 1 метра, а від крайньої межі цього відступу передбачена дорога (6 метрів), яка зайнята відповідачем.

Встановлення відповідачкою огорожі на земельній ділянці, яка згідно плану виділена для обслуговування будівлі у розмірі 1м і для дороги 6 м - свідчить про порушення ст. 4 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин), якою заборонено передавати у приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів).

Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_2 самовільно захопила земельну ділянку, щодо якої встановлено інше цільове призначення: встановлена заборона щодо передачі у приватну власність.

Оскаржуваним рішенням Хустська міська рада надала відповідачці земельну ділянку, яка згідно даних генерального плану належить до земель загального користування - проїзди, шляхи, що суперечить також принципам місцевого самоврядування, які визначені ст. 3 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 №533-ХІІ.

Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_1 просив оспорюване рішення міської ради визнати незаконним і скасувати, а виданий ОСОБА_2 на його підставі державний акт на землю - визнати недійсним.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевий суд не врахував норми матеріального права, які регулювали момент виникнення у позивача права на земельну ділянку; судом не спростовано і не враховано факт набуття позивачем відповідного права на земельну ділянку, оскільки у силу ст. 90 ЗК УРСР при переході права на будівлю переходило також право користування земельною ділянкою або її частиною; таке право виникло у позивача при купівлі недобудованого фундаменту від Хустського заводу технологічного обладнання, який правомірно набув земельну ділянку під час дії ЗК Української РСР. У зв`язку з цим, суд неправильно визначив у кого зі сторін виникло право раніше. При цьому, суд обмежився з`ясуванням обставин, кому раніше видано державний акт на право приватної власності на землю. Вказує, що станом на 1987-1988 роки згідно викопіювання із генерального плану, який міститься у справі, на частині спірної земельної ділянки передбачалася дорога шириною 6 м та відступ від краю фундаменту позивача 1 м. Хустська міська рада не мала права передавати земельну ділянку ОСОБА_2 без вилучення частини спірної земельної ділянки із статусу земель забудови міста (дороги загального користування), без зміни її цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення; місцевий суд не врахував наведені позивачем підстави невідповідності площі спірної ділянки, переданої відповідачці, зокрема порушення ДБН 360-92** щодо відстаней від краю проїзду до стін будинку, при цьому її ділянка розташована впритул до фасадної частини будівлі позивача. Суд не врахував, що у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ОСОБА_2 зовнішні межі земельної ділянки від літери «А» до «Г» (74,50 м) і від «Б» до «В» (78,3 м) накладаються на земельну ділянку позивача, на якій знаходиться будинок. У цій же технічній документації міститься інша технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, котра виготовлена у 2018 році (після пред`явлення позову у справі), в якій довжини меж земельної ділянки зменшено - від літери «А» до «Г» стало 51,98 м (було 74,50 м) і від «Б» до «В» стало 51,70 м (було78,3 м). ОСОБА_1 вважає, що дана обставина свідчить про підставність його позовних вимог. Вказує, що відповідачка ОСОБА_2 повідомила суду 22.02.2022, що після виготовлення нової технічної документації площа її земельної ділянки зменшилася, але навіть при цьому, за твердженням апелянта, земельна ділянка прилягає впритул до фундаменту будинку позивача. Скаржник зазначає, що станом на час прийняття оспорюваного рішення (1994 рік), межі земельної ділянки ОСОБА_2 проходили вглиб за межі фундаменту позивача - на 26,6 м з однієї сторони та 22,52 м з іншої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Хустська міська рада в межах своєї компетенції та чинного законодавства ухвалила оспорюване рішення і видала відповідачці ОСОБА_2 державний акт на землю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_2 виготовила Державний акт на право на землю, який їй було видано 02 листопада 1994 року, серія ЗК-013-00183, на підставі рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994.

Позивачем у грудні 2002 року було виготовлено Державний акт на право власності на землю розміром 0,0126 га по АДРЕСА_3 .

03.02.2003 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,0180 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_12 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЗК № 014230, виданого на підставі рішення Хустської міської ради народних депутатів від 18.10.2002 № 69 (а.с. 18 т. 1). Також 03.02.2003 ОСОБА_1 купив у ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0180 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд, яка належала ОСОБА_13 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЗК № 014196, виданого на підставі рішення Хустської міської ради народних депутатів від 18.10.2002 № 69 (а.с. 19 т. 1).

Після придбання земельних ділянок суміжних користувачів у лютому 2003 року він виготовив новий Державний акт на землю площею 0,0486 га.

Позивач стверджує, що оспорювані рішення Хустської міської ради та Державний акт відповідача порушують Земельний кодекс України, який діяв на той час, оскільки Хустська міська рада не змінила цільове використання земельної ділянки перед тим, як надати її у власність ОСОБА_2 .

Такі твердження позивача належними та допустимими доказами не доведені.

На підтвердження права на земельну ділянку сторони в земельному спорі повинні надати суду документи, які згідно з законодавством можуть засвідчувати таке право. Позивач зазначає, що земельні ділянки придбані ним на підставі договорів купівлі-продажу (двох договорів), згідно з яким йому виготовлений державний акт на право приватної власності на землю. ОСОБА_1 подано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №014223 на земельну ділянку площею 0,0486 га, виданий 10.02.2003 за № 5467. Як вбачається з копій договорів купівлі-продажу, кожна з куплених ним земельних ділянок мала площу 0,0180 га. При приватизації відповідачкою ОСОБА_2 земельної ділянки 1994 року для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства документація з виготовлення державного акту перевірялась працівниками земельного відділу Хустської міської ради. Були проведені виміри, відновлені і погоджені з сусідами межі земельної ділянки. Земельною ділянкою вона користується на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-013-00183, виданого 02.11.1994 за № 117, на земельну ділянку площею 0,1526 га, з них 0,10 га - для обслуговування житлового будинку, 0,0526 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с.51-52 т. 2). Цей державний акт виготовлено відповідачкою на підставі рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994, тобто задовго до того, як позивач приватизував земельну ділянку площею 0,0126 га, придбав земельні ділянки від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та виготовив державний акт на право приватної власності на землю, на який він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Отже, відповідач не могла захопити частину земельної ділянки позивача, оскільки його державний акт виготовлено через вісім років після приватизації нею своєї земельної ділянки та виготовлення її державного акту. Розмір наданої відповідачці ОСОБА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, відповідає ст. 67 ЗК України 1990 року (0,10 га).

Відповідно до ст. 56 ЗК 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безоплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безоплатно у власність у розмірі не більше 0,6 га. Отже, приватизація відповідачкою земельної ділянки розміром 0,1526 га, у тому числі 0,0526 га для ведення особистого підсобного господарства, не суперечила чинному на той час земельному законодавству.

Жодних претензій щодо користування земельною ділянкою з боку державних, комунальних, контролюючих органів міста Хуст відповідачка ОСОБА_2 ніколи не отримувала, жодних вимог щодо нібито захоплення нею земельної ділянки, та, зокрема, дороги загального користування, жодним органом влади до неї не висувалось.

Крім того, позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що розмір та площа займаної ним на теперішній час земельної ділянки відповідає площі тієї земельної ділянки, що надана йому за державним актом. ОСОБА_2 правомірно, із дотриманням норм чинного на той час законодавства, набула право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, належного їй на праві власності та ведення особистого селянського господарства. Одержання нею земельної ділянки у приватну власність не може порушувати відповідне речове право позивача, оскільки у неї законне право власності виникло раніше, а тому відсутні правові підстави для визнання її Державного акту на землю недійсним.

Також судом встановлено, що позивач вже пред`являв позов до суду до ОСОБА_2 і рішенням Хустського районного суду від 13 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року, в задоволенні позовних вимого про визнання частково недійсним Державного акту, виданого ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 222-233 т. 1).

Цими судовими рішеннями встановлено факт, який, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не потребує доказування. А саме в ухвалі апеляційний суд зазначив, що позивачу було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0148 га по АДРЕСА_3 лише у грудні 2002 року, а після придбання інших земельних ділянок, які знаходяться під будинком по зазначеній адресі, у лютому 2003 року позивач виготовив новий державний акт про право власності на всю належну йому земельну ділянку. З цього вбачається, що в час видачі ОСОБА_2 державного акту про право власності на земельну ділянку цим актом жодні права позивача не були порушені, оскільки він став власником суміжної земельної ділянки лише більше ніж через вісім років після встановлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

При цьому, у 2018 році ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (а.с.45-59 т. 2 ), якою встановлено, що згідно державного акту площа земельних ділянок складає 0,1500 га, а по обмірам площа земельних ділянок складає 0,1253 га. При погоджені меж земельних ділянок надійшла скарга від ОСОБА_1 , він відмовився погоджувати межі земельної ділянки. Рішенням IX сесії Хустської міської ради VII скликання у 2019 році погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 без підпису із суміжним землекористувача ОСОБА_14 - земельна ділянка № 1 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельна ділянка № 2 площею 0,0253 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.50 т. 2).

Належних та допустимих доказів того, що, як стверджує апелянт, станом на час прийняття оспорюваного рішення (1994 рік), межі земельної ділянки ОСОБА_2 проходили вглиб за межі фундаменту позивача - на 26,6 м з однієї сторони та 22,52 м з іншої (зокрема, висновків земельно-технічної експертизи) позивачем не надано. При цьому, як зазначено вище, на даний час площа земельної ділянки відповідача фактично є меншою, ніж зазначено у оспорюваному державному акті.

Також судом першої інстанції встановлено, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що Хустська міська рада не мала права приватизовувати земельну ділянку відповідачці ОСОБА_15 через те, що ця земельна ділянка була виділена Хустському заводу технологічного обладнання, оскільки Хустська міська рада у своєму відзиві зазначила, що першочергово Хустський завод технологічного обладнання не був і не є на сьогоднішній день ані власником, ані належним землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки документа, який би підтверджував його право не розроблено та не існує, а отже у нього ніколи і не виникало прав на земельну ділянку за вищезазначеною адресою.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позову. Рішення місцевого суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Відтак, відповідно до ст 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення мусіцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст 374, ст ст 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуюча:

Судді: