Номер провадження 2/521/1077/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Негара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Дудінової Інни Дмитрівни (м. Одеса, пл. Б.Дерев`янка, 1) про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

08.09.2021 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій вона просила ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Докази та їх оцінка надана судом виключно в межах позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин.

Стислий виклад позиції позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , вдова ОСОБА_5 , померла у м. Монпельє, Франція. Після смерті рідної сестри ОСОБА_6 ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Дудінової І.Д. від 24.05.2021 р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з розбіжністю прізвища померлої (в одних документах вказано прізвище « ОСОБА_7 », а в інших « ОСОБА_8 »), не надано підтвердження, що померла та ОСОБА_1 , є рідними сестрами, невідповідність вимогам чинного законодавства заповіту, відсутність можливості встановлення частки житлового будинку, а також Малиновський районний суд м. Одеси помилково визнав дійсним договір купівлі-продажу.

11.01.2021 р. до суду надано додаткові пояснення адвоката Зозулянського Д.О., відповідно до яких відповідно до Закону Французької Республіки за № 2014-873 «Про фактичну рівність жінок та чоловіків» від 04.08.2014 р. в офіційних документах посадові особи зобов`язані вказувати дівоче прізвище заміжніх жінок, а не прізвище чоловіка.

05.12.2012 р. до суду надано письмове пояснення адвоката Зозулянського Д.О., відповідно до яких ОСОБА_4 , вдова ОСОБА_5 , померла у м. Монпельє, Французька Республіка, у зв`язку з чим органами цієї держави було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_1 звернулась до посольства України для виготовлення апостилю зазначеного свідоцтва про смерть. При цьому, посольство України не має повноважень самостійно зареєструвати смерть особи та видати свідоцтво про смерть українського примірника. Зазначене право мають виключно органи реєстрації актів цивільного стану країни, де настала смерть особи.

Стислий виклад заперечень відповідача (відзив) і пояснень третіх осіб.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Савін С.О., в задоволенні позовної заяви просив відмовити, зазначивши, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем.

Відзиву на позовну заяву від відповідача Одеської міської ради до суду не надходило, в судове засідання представники Одеської міської ради не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Дудінова І.Д. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, надала письмові пояснення, відповідно до яких підстави для відмови у видачі свідоцтва вказані у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2418/03-31.

Стислий виклад відповіді на відзив позивача.

Представник позивача адвокат Зозулянський Д.О. вказав, що вважає ОСОБА_2 належним відповідачем, як останнього власника іншої частини домоволодіння, та надав відповідь на відзив в межах позовної вимоги про визнання права власності.

Стислий виклад заперечення на відповідь на відзив відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Савін С.О., надав заперечення на відповідь на відзив щодо питань, які стосуються позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування, а тому судом не враховуються при розгляді даної справи.

Заяви, клопотання сторін та інших учасників справи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 р. заяву представника позивача адвоката Зозулянського Д.О. про витребування доказів задоволено, витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори в м. Одеса належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо домоволодіння АДРЕСА_3 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено питання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Одеську міську раду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2021 р. заяву представника позивача адвоката Зозулянського Д.О. про витребування доказів задоволено, витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином завірені копії документів, які стали підставою для реєстрації за ОСОБА_10 права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_3 (книга 301, сторінка 48, запис № 43575, реєстраційний номер 28592695) як одиницю. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Образцової Т.А. належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3 , укладених 23.11.2015 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2022 р. заяву представника позивача адвоката Зозулянського Д.О. про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 2-62/2009 за позовною заявою ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.10.2022 р. провадження у справі поновлено, продовжено судовий розгляд справи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2022 р. заяву представника позивача адвоката Зозулянського Д.О. про залишення позовної заяви без розгляду задоволено, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради в частині вимоги про визнання права власності на 5/9 частин домоволодіння АДРЕСА_3 , залишено без розгляду.

30.11.2022 р. після судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Під час перебування суду у нарадчій кімнаті в будівлі Малиновського районного суду м. Одеси припинено електропостачання. Під час ухвалення рішення виникла потреба з`ясувати певні обставини, а саме щодо наявності у ОСОБА_12 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та ОСОБА_13 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) (діти спадкодавця ОСОБА_14 ) неповнолітніх дітей на 13.01.2020 року. Ці обставини пропонується повідомити суду сторонами по справі. Ухвалу про поновлення судового розгляду постановлено за відсутності учасників справи (ч. 2 ст. 244 ЦПК України)

06.12.2022 р. від адвоката Зозулянського Д.О. та адвоката Савіна С.О. надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 р. провадження у справі в частині встановлення факту, що ОСОБА_4 , вдова ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Монпельє, Франція, та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією особою, закрито.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 р. у задоволенні заяви адвоката Зозулянського Д.О. про витребування доказів відмовлено.

Мотивувальна частина рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Одесі, її матір`ю є ОСОБА_16 , батько не вказаний, при народженні отримала прізвище ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.09.1966 року. (т. 1 а.с. 40, 120)

12.06.1976 року ОСОБА_12 та ОСОБА_15 уклали шлюб, внаслідок чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_17 , який було розірвано 06.09.1988 року, що підтверджується архівною довідкою від 20.08.1996 року за № 5432/3.12, виданої Відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Одеській. (т. 1 а.с. 58)

У зазначеному шлюбі народилась дочка ОСОБА_12 , яка померла у віці 28 років ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі чого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 20).

Надалі, 30.10.1988 року ОСОБА_18 та ОСОБА_19 уклали шлюб, який було розірвано 27.12.1989 року, внаслідок чого прізвище дружині присвоєно « ОСОБА_7 », про що Відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Одеській області видано архівну довідку від 22.08.1996 року за № 5477/3.12 (т. 1 а.с. 59)

У зазначеному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_8 народився син ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 27 років, на підставі чого видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 . (т. 1 а.с. 25)

Відповідно до паспорта громадянина України, виданого 23.05.1997 р., ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Одесі. (т. 1 а.с. 41-45)

05.08.1998 року ОСОБА_11 та ОСОБА_20 укладали біржовий договір купівлі-продажу № 24139 від 05.08.1998 року на Одеській товарній біржі, за яким ОСОБА_11 купила у ОСОБА_20 5/9 частин домоволодіння АДРЕСА_3 , загальною площею 29,1 кв.м. яка в цілому складалося з двох жилих кімнат, санвузла, кухні та двох коридорів. Вказаний договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 06.08.1998 року під № 18 доп. стор. 229 реєстр 4959. (т. 1 а.с. 27-30)

21.07.2000 року ОСОБА_11 присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданого 01.08.2000 року Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси. (т. 1 а.с. 46)

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 року у справі № 1519/2-6826/11 визнано дійсним договір купівлі - продажу № 24137 від 05.08.1998 року нерухомого майна, тобто 5/9 частин домоволодіння АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_20 на Одеській товарної біржі. Зазначене рішення набрало законної сили 14.11.2011 року. (т. 1 а.с. 138)

11.12.2019 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області частину будинку та пенсію. Зазначений заповіт був складений в присутності двох свідків: ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , та засвідчений судовим експертом Тетяною Манько (COULOMB) у м. Монпельє, Франція. (т. 1 а.с. 51-52, 119)

Позивач ОСОБА_23 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 , її батьками записано ОСОБА_24 та ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 08.04.1955 р. (т. 1 а.с. 39)

06.06.1975 року ОСОБА_25 та ОСОБА_26 уклали шлюб, який був розірваний у 1990 році, про що свідчить архівна довідка, видана Відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Одеській області від 20.11.1997 року за № 7364/3.12 та свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 . (т. 1 а.с. 21, 23)

Відповідно до архівної довідки, виданої Відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Одеській області від 20.11.1997 року за № 7364/3.12, 02.06.1990 року ОСОБА_27 та ОСОБА_28 уклали шлюб, який був розірваний 08 жовтня 1997 року. (т. 1 а.с. 22)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , вдова ОСОБА_5 , померла у м. Монпельє, Франція, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження м. Одеса (Україна), батько ОСОБА_29 , матір ОСОБА_30 , що підтверджується повною копією актового запису про смерть № 157 з перекладом на українську мову, засвідченим 14.02.2020 р. першим секретарем з консульських питань Посольства України у Французькій Республіці Собко М.М. (зареєстрований в реєстрі за № 572-554), та апостилем, підписаним уповноваженим службовцем Мерії м. Монпельє Моніра Ішу, підтвердженим 06.02.2020 р. Генеральним прокурором при Апеляційному суді м. Монпельє за № 2020/654. (т. 1 а.с. 47-50, 118)

Згідно посвідченню про кремацію сервісу похоронних послуг метрополії ОСОБА_31 , виданого 20.01.2020 р., підтверджено, що 20.01.2020 р. була проведена кремація тіла ОСОБА_32 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що засвідчене апостилем з перекладом на українську мову. (т. 1 а.с. 53-55)

Відповідно до перекладеного на українську мову дозволу на перевезення праху № 15/17-547-1284 від 07.07.2020 р. керівник Консульського відділу Посольства України у Франції дозволив вивіз з території Франції і доставку на територію України урни з прахом покійної ОСОБА_33 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Одеса (Україна), та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Монпельє, Франція. (т. 1 а.с. 57)

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини № 1208 від 14.07.2020 р. та 19.03.2021 р. № 427 заведено спадкову справу № 547/2020 до майна Лукіної вдови ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 (т. 1 а.с. 117)

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60917534 від 14.07.2020 р. відомості відносно спадкодавця ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. (т. 1 а.с. 121-123)

Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Дудіновою І.Д. від 24.05.2021 року за № 2418/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для видачі зазначеної постанови стало: розбіжність у документах прізвища померлої (в одних документах вказано, що вона « ОСОБА_7 » (договір купівлі-продажу, рішення суду, заповіт), а в інших - « ОСОБА_8 » (свідоцтво про смерть); не надано підтвердження того, що померла та ОСОБА_1 є рідними сестрами; невідповідності наданого заповіту вимогам діючого законодавства; неможливістю встановлення частки житлового будинку за цим договором. Також, Малиновський районний суд м. Одеси помилково визнав дійсним договір купівлі-продажу. Нотаріусом вказано, що за даними, отриманими з Державного реєстру актів цивільного стану та наданими нотаріусу на огляд оригіналами документів ЗАГС встановити, що ОСОБА_15 та ОСОБА_1 рідні сестри неможливо. У витязі № 9 з державного реєстру ЗАГС про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено її по батькові « ОСОБА_34 », в той час як в паперовому свідоцтві про народження вказано « ОСОБА_35 », при цьому актовий запис той самий № 1065 від 25.05.1960 р. ОСОБА_1 неодноразово посилається на те, що за французькими законами її сестра значиться як ОСОБА_36 вдова ОСОБА_7 . Під час розшуку даних в реєстрі ЗАГС виявлено, що шлюб з ОСОБА_37 був укладений ОСОБА_38 30 жовтня 1988 р. (актовий запис № 2412, наречена перейшла на прізвище « ОСОБА_7 »), але 27.12.1989 р. цей шлюб був розірваний (актовий запис № 985), прізвище її після розірвання шлюбу ОСОБА_7 . Відомості щодо укладення нового шлюбу з ОСОБА_39 в реєстрі ЗАГС України відсутні. Нотаріусу надано на огляд та повернуто свідоцтво НОМЕР_8 про смерть ІНФОРМАЦІЯ_11 у м. Одесі ОСОБА_40 . В договорі купівлі-продажу частки будинку у 1998 р. покупець зазначена як « ОСОБА_41 ». Документи ЗАГС, згідно яких ОСОБА_42 перейшла в подальшому на прізвище ОСОБА_8 не надані. (т. 1 а.с. 14-18).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 15.04.2021 р. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер актового запису 1065 від 25.05.1960 р., складеного Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, відомості про заявника ОСОБА_16 , актовий запис підписаний матір`ю та батьком, назва відділу Відділ РАГС Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської ради. (т. 1 а.с. 157 звор.-158).

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 8 від 15.04.2021 р. вбачається запис про реєстрацію розірвання шлюбу від 27.12.1989 р. між ОСОБА_18 та ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 164 звор. 166)

З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 15.04.2021 р. видно про реєстрацію народження ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 540 від 08.04.1955 р., батько ОСОБА_24 , мати ОСОБА_16 (т. 1 а.с. 166 звор. 167)

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

(частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи

не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,

в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи доводи і аргументи сторони позивача щодо набуття нею права власності на спірну частку спадщини, суд вважає їх частково обґрунтованими на підставі наступних норм права.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 і 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

За загальним правилом, передбаченим ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 с. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину протягом шістьох місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. (ст.ст. 1262 ЦК України)

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні ; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Цивільно-процесуальне законодавство відокремлює два види процесуальної категорії відповідач, вказуючи, що відповідач може бути належним і неналежним. Зі змісту ст. 4 і ч. 2 ст. 51 ЦПК судом виводиться поняття неналежного відповідача, яким є особа, яка не повинна відповідати за позовом, тому що вона не порушувала, не визнавала або не оспорювала прав, свобод чи законних інтересів позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Задоволення позову, як і відмова в його задоволенні, не буде вирішенням питання про права, та (або) обов`язки відповідача ОСОБА_2 , цим рішенням не порушуються, не оспорюються спадкові права позивача. Тому в частині позовних вимог до цього відповідача суд відмовляє у позові.

Тому ОСОБА_2 визнається судом неналежним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову до названого відповідача.

При цьому суд керується також вимогами ч. 2 ст. 3 і ч. 1 ст. 8 (принцип верховенства права) Конституції України.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин.

Судом встановлено, що спадкоємці ОСОБА_6 першої черги померли, а саме: мати ОСОБА_16 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , син ОСОБА_13 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_12 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 є її рідна сестра ОСОБА_1 - спадкоємець другої черги.

У Повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 15.04.2021 р. вбачається наявність невідповідності у зазначенні по батькові ОСОБА_15 , а саме вказано « ОСОБА_34 ». Суд приходить до висновку про наявність помилки у зазначенні по батькові, враховуючи, що ці відомості не узгоджуються з паперовим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_15 . У цих документах спільним є зазначення дати народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер актового запису 1065 від 25.05.1960 р., зазначення прізвища, імені та по батькові матері ОСОБА_16 .

Також вказаний Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 15.04.2021 р. містить неточності щодо того, що актовий запис підписаний матір`ю та батьком, оскільки відомості про батька взагалі не зазначені.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить визнання її права на спадкоємство після смерті сестри.

На переконання суду, є доведеним факт того, що ОСОБА_44 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною сестрою ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом , кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. (ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України)

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст. 17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст. 1 Протоколу № 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Встановлення зазначеного факту надасть право ОСОБА_1 , як єдиному спадкоємцю ОСОБА_11 , на реалізацію права на спадкування майна, в тому числі і нерухомого, яке належало ОСОБА_11 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керувався наступним.

19.05.2022 р. від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Савіна С.О. надійшло клопотання про розподіл судових витрат, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Адвокат Савін С.О. вказує, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги № 19/01/22, на виконання якого були виконані роботи, перелічені у акті наданих послуг від 19.05.2022 р.

Судом встановлено, що 19.01.2021 р. між адвокатом Савіним С.О. (далі - Адвокат) та ОСОБА_2 (Клієнт) укладено договір № 19/01/22 про надання правової допомоги (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 предметом Договору є те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу по цивільній справі № 521/13647/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Дудінова І.І. про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 5.1. Договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити адвокату 15000,00 грн.

Відповідно до п. 1 Акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору від 19.05.2022 р. адвокатом виконані наступні роботи: зустріч та попередня консультація з клієнтом по справі 500,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи, підготовлено письмовий правовий аналіз документів, узгоджено правову позицію та обрано належний спосіб захисту 500,00 грн.; складено відзив на позовну заяву ОСОБА_1 на 7 арк. 2500,00 грн.; складено заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 по справі № 521/13647/21 на 5 арк. 2500,00 грн.; здійснено представництво ОСОБА_2 у судовому засіданні 20.01.2021 р., 03.02.2021 р., 17.02.2021 р., 30.03.2021 р., 21.04.2021 р., 19.05.2021 р. по 1500, 00 грн. кожне; загальна вартість послуг 15000,00 грн. Згідно п. 4 Акту клієнт зобов`язується оплатити суму, зазначену у п. 1 цього Акту протягом 5 робочих днів з дня його підписання.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 і 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р., висловленій у справі № 755/9215/15-ц, вказано, що можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність заперечень представника позивача адвоката Зозулянського Д.О. щодо розміру судових витрат суд приймає рішення про часткове задоволення вимог адвоката Савіна С.О. про розподіл судових витрат.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 19.01.2022 р. його укладено між ОСОБА_46 та ОСОБА_2 щодо надання правової допомоги по цивільній справі № 521/13647/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса Дудінова І.І. про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на об`єкт нерухомості в порядку спадкування за законом, гонорар склав 15000,00 грн.

Адвокатом Савіним С.О. надано до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, у яких доводи щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стосуються виключно вимог про визнання права власності, без фактичних заперечень щодо вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

При цьому, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.11.2022 р. позовні вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомості в порядку спадкування за законом залишено без розгляду.

Таким чином, договір про надання правової допомоги від 19.01.2022 р. укладено щодо надання правової допомоги по цивільній справі № 521/13647/21 щодо трьох позовних вимог, а саме про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на об`єкт нерухомості в порядку спадкування за законом, хоча фактично представництво інтересів ОСОБА_47 здійснено адвокатом Савіним С.О. в частині позовної вимоги про визнання права власності.

Отже, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи, участь адвоката Савіна С.О. у судових засіданнях 20.01.2022 р. 03.02.2022 р., 17.02.2022 р., 30.03.2022 р., 21.04.2022 р., 19.05.2022 р., 10.11.2022 р., 30.11.2022 р., а також того, що з трьох позовних вимог лише одна стосувалася ОСОБА_2 та відносно виключно цієї однієї позовної вимоги адвокат Савіним С.О. надано відзив та заперечення на відповідь на відзив, суд приходить до висновку про необхідність стягнення розміру цих витрат в сумі 5000 грн. 00 коп., виходячи з загального розміру витрат на правничу допомогу (15000 / 3).

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача адвоката Савіна С.О. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 76, 84, 223, 263-265 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ), Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) про встановлення факту родинних відносин, - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_44 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Монпельє (Французька Республіка) є рідною сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ) судові витрати у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 15 грудня 2022 року.

С У Д Д Я: