ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/1619/21 Номер провадження 22-ц/814/2976/22Головуючий у 1-й інстанції Шарко О.П. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

секретар Даценко Н.М.,

з участю представника Харківської міської ради - Безродного О.В., представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Аббасової Д.Л., представника приватного нотаріуса ОСОБА_2 адвоката Котляра А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року, постановлене суддею Шарко О.П. (повний текст складено 10 грудня 2021 року),

у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача, скасування запису про право власності,

в с т а н о в и в:

15.03.2021 Харківська міська рада звернулася в суд з позовом, в уточненій редакції якого просить суд: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 28.12.2020, який посвідчений та зареєстрований за №3516 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 ; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04.03.2021, який посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. по р.№232, за змістом якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 ; 3) витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача в особі ОСОБА_1 на користь законного її власника територіальної громади в особі Харківської міської ради; 4) скасувати запис про право власності на квартиру, р. №39941575, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.12.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.; 5) скасувати запис про право власності на квартиру, р. №40847546, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.03.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В.

В обґрунтування позову зазначає, що квартира АДРЕСА_1 перебувала у комунальній власності територіальної громади міста Харкова, де був зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 28.12.2020 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, р.№3516, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В., на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на це житлове приміщення, а 06.01.2021 укладено наступний правочин, а саме, договір про встановлення довірчої власності, р.№1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Железняк Л.В., відповідно до якого довірчим власником спірної квартири стала ОСОБА_6

04.03.2021 укладено договір про розірвання договору про встановлення довірчої власності, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. по р.№230, та в той же день ОСОБА_3 продав вказану квартиру ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. по р.№232.

Оскільки приватизація спірної квартири фактично не була здійснена, тому ОСОБА_4 не мала правових підстав для відчуження цієї квартири. 28.12.2020 квартира протиправно вибула з володіння Харківської міської раді, як законного власника, внаслідок укладання вказаних правочинів, які є недійсними в силу приписів ст.ст.203, 215 ЦК України.

Враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_2 рішенням 14 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 24.06.2003 «Про комунальну власність м.Харкова» включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а спірна квартира не є приватизованою, тому Харківська міська рада, яка є законним власником квартири, наділена правом вимоги до добросовісного набувача ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння в силу ст.388 ЦК України.

Внаслідок того, що є підстави для витребування спірної квартири від добросовісного набувача через недійсність договорів купівлі-продажу, вважає наявними підстави для скасування записів про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 (№39941575 від 28.12.2020) та за ОСОБА_1 (№40847546 від 04.03.2021).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23.11.2021 в задоволенні позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса В`ячеславівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача, скасування запису про право власності відмовлено у повному обсязі.

Рішення вмотивовано тим, що позивач не підтвердив правову підставу набуття ним у власність квартири АДРЕСА_1 , не довів прийняття та перебування цього майна на балансі та подальше користування або розпорядження ним, зокрема, доказів вчинення міською радою дій з управління і утримання вказаної квартири. Районний суд визнав недоведеним належність спірного майна до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста та перебування у власності Харківської міської ради. Саме лише рішення міської ради не може бути єдиним доказом для виправдання втручання у мирне володіння майном. Доводи про відсутність рішення про приватизацію спірного житла не доводять перебування його у комунальній власності та не доводять незаконність володіння цим майном відповідачем.

З таким рішенням Харківська міська рада не погодилася та подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заперечує висновок районного суду щодо відсутності доказів належності спірного майна до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, посилаючись на рішення 14 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 24.05.2003, інформаційну довідку управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 23.002.2021 №1349, відповідно до яких житловий будинок АДРЕСА_2 включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова. На теперішній час вказаний будинок перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна в господарське відання №1288 від 28.02.2007.

Вказує, що у додатках до зазначеного листа управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна вказано, окрім згаданого рішення 14 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 26.06.2002, також і про додаткову угоду від 01.09.2016 до договору про передачу майна в господарське відання №1288 від 28.02.2007 з витягом із додатку №12 Акту приймання-передачі основних фондів. Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність відомостей щодо здійснення дій з управління спірного майна у будь-який період, а також прийняття та перебування цього майна на балансі і подальше користування або розпорядження ним. Оскільки в районному суді наявність цих документів не ставилася під сумнів та не витребовувалася, просить долучити ці документи в апеляційному суді відповідно до положень ч.3 ст.367 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного вважає, що саме 28.12.2020 спірна квартира протиправно вибула з володіння Харківської міської ради, як її законного власника, внаслідок незаконного укладення правочинів, які в силу ст.215 ЦК України є недійсними. Тому позивач має правові підстави для витребування квартири із чужого незаконного володіння.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

В суді апеляційної інстанції представник міської ради Безродний О.В. підтримав доводи апеляційної скарги, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Аббасова Д.Л. заперечила проти апеляційної скарги, наполягаючи на законності рішення районного суду. Посилаючись на відсутність доказів права власності позивача щодо спірної квартири на дату укладення спірних договорів, вважає, що позивач не має права на віндикацію. Представник третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_2 адвокат Котляр А.О. заперечив проти доводів апеляційної скарги, підтримуючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Нотаріус при посвідченні оспорюваного договору купівлі-продажу перевірила необхідні для укладення договору документи щодо спірної квартири та діяла відповідно до вимог закону.

Інші учасники справи в судове в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, учасників процесу, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності реєстраційний номер № НОМЕР_1 від 11.02.2015, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Відділу приватизації житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 ./а.с.62 т.1/

Рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання прийнято рішення від 20.11.2015 №12/15 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Харкова», яким проспект Косіора перейменовано на проспект Олександрівський.

Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 26.11.2020, номер 1092242 про інформацію з паперових носіїв до 31.12.2012, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 ./а.с.63 т.1/

25.11.2020 на ім`я ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на зазначену квартиру./а.с.64-66 т.1/

Як убачається з Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.12.2020, сформованої із застосуванням програмних та апаратних засобів на підставі відомостей Реєстру територіальної громади міста Харкова приватним нотаріусом Глуховцевою Н.В. для оформлення договору купівлі продажу, у кв. АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_5 ./а.с.77 т.1/

28.12.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі- продажу кв. АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. по р.№3516./а.с.60-61 т.1/

06.01.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. посвідчено по р.№1 договір про встановлення довірчої власності, за яким довірчим власником вказаної квартири стала ОСОБА_6 , а 04.03.2021 укладено договір про розірвання договору про встановлення довірчої власності, посвідчений тим же приватним нотаріусом по р.№230, про що внесені відповідні відомості до Реєстру./а.с.84 т.1/

04.03.2021 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В. по р.№232, згідно якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила спірну квартиру, про що внесені відповідні відомості до Реєстру. /а.с.117 т.1/

Відповідно до інформації управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, викладеній в листі від 23.02.2021 №1349, житловий будинок АДРЕСА_2 включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно рішення 14 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 24.06.2003 «Про комунальну власність м. Харкова». На теперішній час вказаний житловий будинок перебуває на балансі комунального підприємства «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна в господарське відання №1288 від 28.02.2007 (чинний в редакції додаткової угоди від 01.09.2016). Станом на теперішній час приватизація квартири АДРЕСА_1 не проводилася, заяви про приватизацію квартири не надходили./а.с. 23 т.1/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач не підтвердив правову підставу набуття ним у власність спірної квартири, не довів прийняття та перебування цього майна на балансі та подальше користування або розпорядження ним. У матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення Харківською міською радою дій з управління і утримання квартири, у зв`язку з чим можна дійти висновку про недоведеність належності цього майна до об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова та перебування у власності Харківської міської ради. Саме лише рішення Харківської міської ради без інших доказів перебування квартири на балансі Харківської міської ради та здійснення радою будь-яких правомочностей щодо володіння і користування нею не може бути єдиним доказом для виправдання втручання у мирне володіння майном. Доводи про те, що рішення про приватизацію вказаної квартири не приймалося, не свідчить про перебування цієї квартири у комунальній власності.

Апеляційний суд з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, які неповно з`ясовані, та прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема, питання надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної власності у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача майна з державної у комунальну власність оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України). Тож розпоряджатися майном, за загальним правилом, може тільки власник.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Якщо спір стосується правочину, укладеного самим власником, то його відносини з контрагентом мають договірний (зобов`язальний) характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних (зобов`язальних) відносинах один з одним, власник майна може використовувати тільки речово-правові способи захисту.

За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 у справі №6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому правило частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в подальшому набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця правова норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача є обмеженими й можливі за умови, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (постанова Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №641/9904/16-ц ).

Враховуючи, що позивач та останній набувач квартири не перебувають у договірних відносинах, між ними не було укладено будь-яких цивільно-правових договорів з приводу спірного нерухомого майна, правові відносини між ними підлягають врегулюванню на підставі правил статей 387 та 388 ЦК України.

Отже, за таких фактичних обставин, коли майно вибуло з володіння власника поза його волею, а набувач майна є добросовісним, і сторони не пов`язані договірними відносинами, підлягають застосуванню пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України. За змістом цього правила, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до інформації КП «Харківське міське бюро технічної інветаризації» від 09.12.2020 №12385/04-08/20 інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 відсутня. Згідно архівним матеріалам реєстрація права власності на вказану квартиру, як на окремий об`єкт нерухомого майна, станом на 31.12.2012, БТІ не проводилася. Крім того, житловий будинок АДРЕСА_3 , зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради (користувач Відкрите акціонерне товариство Харківський тракторний завод ім.С.Орджонікідзе) на праві державної власності./а.с.21 т.1/

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради листом від 12.11.2020 №9723 також повідомило про відсутність у відділі приватизації житлового фонду інформації щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_4 , а листом від 23.02.2021 №1349 повідомило, що житловий будинок по АДРЕСА_5 рішенням 14 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 24.06.2003 «Про комунальну власність міста Харкова» було включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова. На теперішній час вказаний житловий будинок перебуває на балансі комунального підприємства «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна в господарське відання №1288 від 28.02.2007 (чинний в редакції додаткової угоди від 01.09.2016). Приватизація квартири АДРЕСА_6 не проводилася, заяви на приватизацію квартири не надходили. /а.с.22,23-25 т.1/ До вказаної інформації в додатках зазначено копія рішення від 24.08.2003, копія додаткової угоди від 01.09.2016 до договору про передачу майна в господарське відання №12788 від 28.02.2007 з витягом із додатку №12 Акт приймання-передачі основних фондів.

Крім викладеної інформації, позивачем також додано до позову згадане рішення міської ради, додаток №1 з переліком об`єктів, стосовно яких надана згода на прийняття до комунальної власності міста, до якого включений будинок АДРЕСА_2 , а тому апеляційний суд приймає до уваги долучені до апеляційної скарги додаткову угоду до договору №1288 від 28.02.2007 про передачу майна в господарське відання КП «Жилкомунсервіс» та Акт приймання-передачі, як додаток №12 до цього договору, що підтверджує викладену інформацію щодо правового статусу спірного майна та здійснення позивачем дій з управління цього майна.

Згідно інформаційної довідки номер 231363948, сформованої 06.11.2020, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності, інші речові права на квартиру25 по АДРЕСА_2 не зареєстровані./а.с.20 т.1/

КП «Жилкомунсервіс» листом від 03.11.2020 на адресу Департаменту житлового господарства повідомило про звільнення квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на першому поверсі, не приватизована, складається із 1-ї кімнати, житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 29,6 кв.м., наймач якої ОСОБА_5 , 1960р.н., помер у травні 2019 року./а.с.26 т.1/

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), сформованої 06.11.2020, ОСОБА_5 значиться зареєстрованим у спірній квартирі./а.с.27 т.1/

Надані приватним нотаріусом Глуховцевою Н.В. копії документів, які стали підставою для нотаріального посвідчення нею договору купівлі-продажу спірної квартири від 28.12.2020, не спростовують тієї обставини, що вказана квартира вибула з володіння територіальної громади як комунальної власності , не змінювався на приватну власність.

Зокрема, у копії довідки від 26.11.2020 КП «Харківське МБТІ», зазначено, що вона сформована на запит адвокатом Мещеряковим С.А., та вказана інформація про приватну власність ОСОБА_4 на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.2005, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, р.№3-02-228382./а.с.63 т.1/

Відповідно до змісту вказаного свідоцтва про право власності на житло воно видано згідно з розпорядженням від 11.02.2005 №4713. Квартира зареєстрована у міському бюро технічної інвентаризації у м.Харкові за ОСОБА_4 та записано у реєстрову книгу за №П-2-32310 11.02.2005 №4713./а.с.62 т.1/.

Вказана у зазначеному свідоцтві інформація не відповідає дійсності та спростовується повідомленням Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про те, що заяви на приватизацію квартири АДРЕСА_1 не надходило, а свідоцтво від 11.02.2005 р.№3-02-228382 відділом приватизації не оформлювалося. Натомість за реєстр №1-02-228382 28.05.2002 оформлено свідоцтво на квартиру за іншою адресою та на іншу особу, а розпорядження відділу приватизації №4713 ухвалено 11.07.2005 та щодо іншої квартири й іншої особи./а.с.137-139 т.1/

Викладене підтверджує той факт, що право комунальної власності на спірну квартиру є доведеним, як і доведеним факт вибуття цього об`єкту нерухомості із володіння територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, поза її волею на підставі договору від 28.12.2020, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , та потім за договором від 04.03.3021, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Тому позивач, як повноважний представник територіальної громади міста, наділений правами власника , передбаченими ст.ст.387,388 ЦК України.

Районний суд викладене залишив поза увагою, зробивши хибний висновок про відсутність доказів наявності у позивача права на витребування спірної квартири від добросовісного набувача.

Оскільки захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є належним способом захисту та в цих вимогах слід відмовити.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову шляхом витребування спірної квартири від добросовісного набувача та скасування державної реєстрації права власності набувачів ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,368, 376 п.п.3,4, ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 від добросовісного набувача в особі ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , р. №39941575, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.12.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.

Скасувати запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , р. №40847546, який внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.03.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Железняк Л.В.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.12.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця