Провадження № 2/638/409/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Ткаченко К.С., Куценко К.С., Межирицької В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

встановив:

Представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.09.2015 по 30.04.2020 року у розмірі 60 602,56 грн.; стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.02.2018 по 30.04.2020 року у розмірі 35 337,22 грн.; стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2013 по 31.01.2018 року в розмірі 42 116,33 грн.; а також стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 інфляційні витрати у розмірі 6954,89 грн., 3% річних у розмірі 4594,95 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що за період з 01.07.2013 року по 31.10.2020 року у відповідачів виникла заборгованість, яка у загальному розмірі складає 138 056,11 грн., на яку у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні витрати.

Відповідачем ОСОБА_7 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, з огляду на наступне. Зазначає, що лише у 2015 році на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2015 року він набув право власності на 1/2 квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному договорі не зазначено жодних умов щодо сплати новим власником заборгованості за комунальні послуги, яка залишилась після минулого власника. Вказує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Таким чином, вважає, що він не повинен сплачувати борги попереднього власника за надані послуги теплопостачання, які утворились до 09.09.2015 року. Додатково зазначає, що він є власником лише Ѕ частини квартири, а відтак з нього підлягає стягненню розмір заборгованості, що є пропорційним частці у майні. Також просить застосувати строк позовної давності у три роки до заявлених позовних вимог. У зв`язку з викладеним, зважаючи на застосування строків позовної давності, просить суд частково задовольнити позовні вимоги, та стягнути з нього суму заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 40 355,27 грн., інфляційні витрати у розмірі 3477,45 грн., та 3% річних у розмірі 2297,48 грн.

Відповідачем ОСОБА_4 надано суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, з огляду на наступне. Зазначає, що лише у 2018 році на підставі договору дарування від 10.02.2018 року вона набула право власності на 1/2 квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку набувача квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Таким чином, вважає, що вона не повинна сплачувати борги попереднього власника за надані послуги теплопостачання, які утворились до 10.02.2018 року. Додатково зазначає, що вона є власником лише Ѕ частини квартири, а відтак з неї підлягає стягненню розмір заборгованості, що є пропорційним частці у майні. Також просить застосувати строк позовної давності у три роки до заявлених позовних вимог. У зв`язку з викладеним, зважаючи на застосування строків позовної давності, просить суд частково задовольнити позовні вимоги, та стягнути з неї суму заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 32 837,22 грн., інфляційні витрати у розмірі 2201,02 грн., та 3% річних у розмірі 1660,52 грн.

Після скасування заочного рішення суду у вказаній справі ухвалою суду від 07.09.2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 14.09.2022 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, наведених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, з підстав, викладених у відзиві на позовну заву.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, які діяли на час спірних правовідносин між сторонами, позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 червня 2018 року № 2189-VIII (далі - Закон 2189) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання.

У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі».

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Судом встановлено, що відповідачі є наймачами жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 та користувались наданими позивачем послугами з теплопостачання у різні періоди, у зв`язку з чим сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_8 набув право власності на Ѕ квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2015 року №506.

ОСОБА_4 набула право власності на Ѕ квартири, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частки у праві власності на квартиру від 10.02.2018 року №207.

Вищезазначена інформація підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.09.2021 року.

Крім того, з вказаної довідки вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 по Ѕ частині за період з 23.01.2004 року по 09.09.2015 рік був Ассраф Шоломо Самі. По іншій Ѕ частини вказаної квартири ОСОБА_6 був власником з 21.11.2007 року по 10.02.2018 рік.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

При цьому, суду не надано доказів, що договір купівлі-продажу від 09.09.2015 року та договір дарування від 10.02.2018 року, згідно з якими відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_4 стали співвласниками спірної квартири, містять застереження про переведення боргу попереднього власника та містять згоду кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Також суд зазначає, що в даному випадку не підлягає застосуванню Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а саме частина третя статті 7.

Згідно із преамбулою цього Закону України він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.

Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Однак, судом встановлено, що відповідачі, будучи власниками спірної квартири у різні періоди, не виконували свої обов`язки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надання послуг з теплопостачання перед позивачем.

Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із простроченням відповідачами зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних на суму заборгованості, а також суму витрат від інфляції.

Разом із цим, статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Разом з тим, відповідачі у своїй заяві просили застосувати строк позовної давності у три роки. Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду з даним позовом 20.11.2020 року, суд вважає за необхідне застосувати 3-річний строк позовної давності і приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання частково, в межах цього строку і в межах позовних вимог, а також з урахуванням періоду, в який відповідачам належала спірна квартира на праві власності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 10.02.2018 року по 30.04.2020 рік у розмірі 31 866,67 грн., 3% річних у розмірі 1582,88 грн., інфляційні витрати у сумі 2059,51 грн. за той же період.

Стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 20.11.2017 року по 30.04.2020 рік у розмірі 38 904,05 грн., три відсотка річних у розмірі 2 170,49 грн., інфляційні витрати у розмірі 3208,82 грн. за той же період.

Стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 20.11.2017 року по 09.02.2018 рік у розмірі 7037,38 грн., три відсотка річних у розмірі 587,61 грн., інфляційні витрати у розмірі 1149,31 грн. за той же період.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності і відсутністю поважних причин пропущення позовної давності.

Доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять та не надані представником позивача в судовому засіданні.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 267, 319, 322, 525, 526, 530, 625, 626 ЦК України, ст.ст.67, 151, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст.2, 4, 10-13, 15, 16, 76-81, 133-141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 31 866 (тридцять одну тисячу вісімсот шістдесят шість) гривень 67 копійок, три відсотка річних у розмірі 1582 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві) гривні 88 копійок, інфляційні витрати у розмірі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 51 копійку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 38 904 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот чотири) гривні 05 копійок, три відсотка річних у розмірі 2 170 (дві тисячі сто сімдесят) гривень 49 копійок, інфляційні витрати у розмірі 3208 (три тисячі двісті вісім) гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 7037 (сім тисяч тридцять сім) гривень 38 копійок, три відсотка річних у розмірі 587 (п`ятсот вісімдесят сім) гривень 61 копійку, інфляційні витрати у розмірі 1149 (одна тисяча сто сорок дев`ять) гривень 31 копійку.

В іншій частині позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 611 гривень 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 762 гривні 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 151 гривню 15 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 09.12.2022 року.

Сторони:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , МФО 351823, адреса: м.Харків, вул.Мефодіївська буд.11;

відповідачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк