Справа № 191/3123/21
Провадження № 2/191/1025/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 листопада 2022 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Костеленко Я.Ю.
за участю секретаря - Омельченко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Філд» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації,-
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Костюченко М.С. до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив по невідомим суду причинам, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, відзиву не надав.
Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії VІ-ДП №1246773 від 19 жовтня 1999 року ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі рішення 4 сесії ХХІІІ скликання Іларіонівської селищної ради народних депутатів від 06 листопада 1998 року належить земельна ділянка площею 8.210 гектарів, яка розташована на території СКПП «Колос» Іларіонівської селищної ради, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 04 листопада 2009 року нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж., зареєстрованого в реєстрі за №2-2663, ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_3 належить земельна ділянка загальною площею 8.210 га, що знаходиться на території СКПП «Колос» Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії VІ-ДП №1246773 від 19 жовтня 1999 року.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55).
Аналогічну норму містить ч.1ст.19 ЦПК України, яка передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді, і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Пунктом 10 ч. 2ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із ч. 1ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до п. г) ч. 3ст. 152 ЗК України захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Чинне земельне законодавство України передбачає, зокрема, такий спосіб захисту цивільного права та інтересу у сфері земельних відносин, як скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі на підставі рішення суду.
Згідно з ч. 13 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Дії суб`єкта владних повноважень щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі врегульовані відповідними нормами Закону України «Про державний земельний кадастр», який є спеціальним законом, а тому його норми мають пріоритет над нормами загальних законодавчих актів.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 цього Закону однією з підстав скасування Державним кадастровим реєстратором державної реєстрації земельної ділянки є ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно зі статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Правочин -це вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229 - 233 Цивільного кодексу України (недійсність правочину під впливом обману, насильства, тяжкої обставини, у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною) йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Згідно з ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно з ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. .
Згідно з ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У пункті 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц зазначено, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тобто, у даному випадку, способом захисту права є усунення перешкод у користуванні належним майном, зокрема шляхом з`явлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.)
В даному випадку, подання власником земельної ділянки негаторного позову не дозволить йому ефективно поновити свої права на земельну ділянку. Укладення договору оренди землі здійснюється шляхом державної реєстрації права оренди землі залежно від законодавства, що діяло на момент його укладення. Рішення суду про повернення земельної ділянки її власнику згідно з чинним законодавством не належить до правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди землі чи права оренди на земельну ділянку. Відтак, для поновлення своїх прав на земельну ділянку позивачем вірно заявлено позовну вимогу про скасування державної реєстрації договору оренди землі та права оренди.
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 1816,00 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити .
На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я. Ю. Костеленко