Справа № 462/7172/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 червня 2022 року

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Іванюк І.Д.

за участю секретаря Тягло Л.В.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом та уточненнями до нього /а.с. 78-79/, в якому просять стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» /надалі ТДВ «Міжнародна страхова компанія»/ невиплачене страхове відшкодування: на користь ОСОБА_2 24906,08 грн. на відшкодування витрат на лікування, 180000 грн. на відшкодування стійкої втрати працездатності та 12172,04 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_3 38534,76 грн. витрат на лікування. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.10.2020 року о 13.42 год. на перехресті вул. Княгині Ольги Котка у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження та 27.01.2021 року їй встановлено 1 групу інвалідності. Хоча постановою ЛРУП ГУНП у Львівській області від 24.06.2021 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, позивач ОСОБА_2 має право на підставі ст. 1187 ЦК України на відшкодування завданої їй шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія вказаного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» за полісом № 200788563, то 15.12.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. 15.03.2021 року вони отримали відповідь відповідача про погодження розміру страхового відшкодування, однак станом на час звернення з позовом до суду таких коштів не отримали. Оскільки позивач ОСОБА_2 витратила на лікування кошти у сумі 24906,08 грн., а також зазнала моральної шкоди, з якої 12172,04 грн. відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 12172,04 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок страхової компанії, то просить стягнути такі кошти із відповідача. Також, оскільки 27.01.2021 року ОСОБА_2 за наслідком ДТП встановлено 1 групу інвалідності, то відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона має право на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у розмірі 180000 грн. Окрім того, відповідач ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_2 , витратив на її лікування кошти у сумі 38534,76 грн., які також просить стягнути із відповідача на його користь. Із врахуванням наведеного просять позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги з аналогічних підстав.

Відповідач в судове засідання свого представника не скерував, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.10.2020 року о 13.42 год. на перехресті вул. Княгині Ольги Котка у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження та за вказаним фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди Львівським РУП ГУ НП у Львівській області внесено відомості в ЄРДР № 0001596 від 20.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України /а.с. 15/.

З постанови про закриття кримінального провадження від 24.06.2021 року /а.с. 62-64/ вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Зокрема, відповідно до висновку комплексної відео-технічної експертизи механізму та обставин розвитку ДТП № КСЕ-19/114-21/4223 від 06.05.2021 року в даній дорожній ситуації водій повинен був керуватись технічними вимогами п.12.4, 12.9 б), 18.1 ПДР. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода (дати дорогу пішоходу) шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виходу вказаного пішохода на нерегульований пішохідний перехід. Причиною настання ДТП став той факт, що пішохід вийшла на нерегульований пішохідний перехід в такий момент, з якого водій автомобіля вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 25896 від 10.12.2020 року /а.с. 17, 18/ вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на лікуванні у стаціонарі у період з 19.10.2020 року по 11.12.2020 року (54 дні), у неї діагностовано відкритий перелом діафіза обох кісток лівої гомілки зі зміщенням к/фр. Закритий повздовжній перелом правої великогомілкової кістки зі зміщенням к/фр. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Травматичний шок ІІ ст. Антибіотико-асоційований коліт (за УЗД-ознаками). Належок куприкової ділянки.

Також, внаслідок отриманих травм ОСОБА_2 12.08.2020 року встановлена І група інвалідності безтерміново, потребує постійного стороннього догляду /а.с. 52, 55/.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-IV).

Так, ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Із змісту ч. 2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 у справі № 210/5258/16-ц та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 у справі № 336/3665/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15, від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, а згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Водночас, з копії полісу № 200788563 /а.с. 16/ вбачається, що станом на 19.10.2020 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 застрахована ТДВ «Міжнародна страхова компанія». При цьому сума страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 260000 грн., за шкоду, заподіяну майну, 100000 грн. в той час як розмір франшизи становить 2000 грн.

15.12.2020 року позивачі звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування /а.с. 14/ та 15.03.2021 року ТДВ «Міжнародна страхова компанія» надіслало на адресу позивача лист про погодження розміру страхового відшкодування /а.с. 65/, згідно із яким відповідач визнав подію, як таку, за яку настає цивільно правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки та погодив суму відшкодування, водночас, жодних доказів виплати вказаних коштів суду не надано.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Настання страхового випадку слугує в силу ст. 979 ЦК України підставою для виплати страхувальникові чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати.

Порядок та розмір відшкодування шкоди здоров`ю страховиком деталізований у Законі України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Так, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В силу статті 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; - шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; -шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1961-ІV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Судом встановлено, що на лікування позивачкою витрачено кошти у сумі 24906,08 грн., що стверджується відповідними квитанціями.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1961-ІV шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

П. 12.2. Закону № 1961-ІV визначено, що франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 № 294-IX встановлено з 1 вересня 2020 року розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі: 5000 гривень.

Таким чином, розмір відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою потерпілою ОСОБА_2 працездатності із встановленням 1 групи інвалідності, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на день ДТП, становить 180000 грн. (5000 грн. х 36).

Із врахуванням наведеного загальна сума страхового відшкодування, за шкоду заподіяну здоров`ю, становить 204906,08 грн. (180000 грн. + 24906,08 грн.). Франшиза не застосовується в силу п.12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином розмір моральної шкоди (5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю х 20496,08) становить 10245,30 грн. (визначення позивачкою суми у розмірі 12172,04 грн. на відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставним), а тому у цій частині позов слід задоволити частково.

Оскільки стороною відповідача не надано суду жодних доказів, що у даному випадку мали місце непереборна сила або умисел потерпілої, суд дійшов висновку, що із відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 215151,38 грн.

З приводу позовних вимог позивача ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

У преамбулі Закону України № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 6 Закону України № 1961-ІV визначено, що страховим випадком є ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

А в силу1.3. вказаного Закону потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Водночас, ОСОБА_3 не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що його життю, здоров`ю та/або майну внаслідок даної дорожньо-транспортної пригод заподіяна шкода, а тому суд не вбачає підстав для задоволення його позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За наведеного, оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 2270,00 грн.

Питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалось, оскільки позивач не заявляв такої вимоги та не надав суду розрахунку таких витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 274, 275, 279, 264, 265, 268, 280-287 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 215151 (двісті п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят одну) грн. 38 коп. невиплаченого страхового відшкодування.

У решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» в дохід держави 2270,00 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

При цьому, у відповідності до вимог п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники процесу:

Позивачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКП: НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», , місце знаходження: 61001, м. Харків, пл. Гагаріна, 41/2 корп. 8, оф.1-12.

Повний текст рішення складено та підписано 28.06.2022 року.

Суддя: Іванюк І.Д.