Справа № 465/4834/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3781/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2001 року, будинок АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира відповідача АДРЕСА_1 перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Магістральне». Нарахування за послуги здійснюється у відповідності до Рішення ЛМР від 10.03.2017 року. Відповідач не в повному обсязі проводив оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 08.08.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 5 832,84 грн. за наступні послуги: утримання будинку та прибудинкової території; центральне опалення. Між сторонами був укладений усний договір. Відповідач здійснював часткову оплату, тим самим визнаючи заборгованість та наявність договірних відносин між ним та ЛКП «Магістральне». Враховуючи наведене вище, просить задовольнити позов, стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 5 832,84 грн. та суму судових витрат.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року позов Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Магістральне» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 5 832 (п`ять тисяч вісімсот тридцять дві гривні) грн. 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Магістральне» 1 600 (одну тисячу шістсот гривень) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду 27 жовтня 2021 року оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Звертає увагу, що в суді першої інстанції він просив застосувати строк позовної давності при постановленні рішення, проте, суд на таке уваги не звернув та стягнув з нього заборгованість в повному розмірі без застосування строків позовної давності. Також звертає увагу, що в спірний період не здійснював погашення заборгованості, а така була здійснена на підставі рішення суду. Зазначає, що станом на липень 2014 року йому позивачем нараховано заборгованість в розмірі 3124,51 грн., з яких 2996,73 грн. заборгованість за центральне опалення та 127,78 грн. заборгованість за утримання будинку. Вважає, що з застосування строку позовної давності, з нього підлягає стягненню заборгованість в розмірі 2708,33 грн.

15 лютого 2022 року від ЛКП «Магістральне» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Покликається на законність на обгрунтованість оскаржуваного рішення і відсутність підстав для його скасування, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Звертає увагу про ненадання відповідачем доказів в підтвердження надання послуг неналежної якості.

02 березня 2022 року від ОСОБА_1 надійшло заперечення на відзив. Звертає увагу на відсутність в відзиві на апеляційну скаргу заперечення щодо його доводів щодо нерозгляду судом першої інстанції клопотання від 21.12.2018 про застосування норм закону про загальний строк позовної давності. Зазначає про тривалий конфлікт з позивачем з приводу надання послуги опалення в його квартирі неналежної якості.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02 червня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 16 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягаєдо задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не відповідає.

Судом встановлено, що відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання, виданою ЛКП «Магістральне».

Будинок за вищевказаною адресою знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Магістральне» відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1568 від 30.11.2001 року.

ЛКП «Магістральне» надає відповідачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території та послуги з центрального опалення, даний факт підтверджується наданими суду розрахунками заборгованості та договорами про надання послуг.

Згідно до розрахунків, наявних у матеріалах справи, внаслідок несплати відповідачем за послуги центрального опалення та утримання будинку та прибудинкової території виникла заборгованість у сумі 5 832,84 грн.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України від 24червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

У пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Пунктом 1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначених п.5 ч.2 ст.20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги.

Згідно ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;

За приписами ст..ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Оскільки балансоутримувачем будинку за адресою АДРЕСА_1 є ЛКП «Магістральне», яке надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, центрального опалення, мешканцям будинку (у тому числі і відповідачу), останній повинен сплачувати вартість житлово-комунальних послуг.

Звертаючись до суду з даним позовом, ЛКП «Магістральне» просило стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, а саме за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2836,11 грн. за період з грудня 2006 року по липень 2017 року та за послуги з центрального опалення в розмірі 2996,73 грн. за період з грудня 2006 року по липень 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 21 грудня 2018 року в поданій ним заяві про перегляд заочного рішення, просив застосувати строк позовної давності, на що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не звернув уваги.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Ч.2 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача 17 серпня 2017 року.

Враховуючи строк позовної давності та наяву заборгованість за період з грудня 2006 року по липень 2017 року, до стягнення підлягає заборгованість за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року в сумі 2708,33 грн., з яких 2708,33 грн. заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за центральне опалення в розмірі 2996,73 грн., така задоволенню не підлягає, оскільки позивача з позовом щодо стягнення даної заборгованості звернувся до суду з пропуском строку позовної давності і не порушував питання про поновлення такого строку.

На згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову Львівського комунального підприємства «Магістральне» в повному обсязі, в зв`язку з чим рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року підлягає скасуванню з ухвалення ново судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та задоволення апеляційної скарги повністю, враховуючи норму ч.10 ст. 141 ЦПК України, з Львівського комунального підприємства «Магістральне» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1657,09 грн. (2400-742,91).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовом Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Магістральне» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 2708,33 грн. (дві тисячі сімсот вісім гривні 33 копійки)

Стягнуто з ЛКП «Магістральне» ОСОБА_1 на користь ЛКП «Магістральне» 1657,09 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят сім гривні гривен 09 копійки) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник