Справа № 308/8857/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю.,

з участю позивачки ОСОБА_1 та її адвоката - Бачинської А.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Мигальчич Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, заяву адвоката Бачинської А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Малюк В.М. при розгляді цивільної справи №308/8857/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виключення частини майна із складу спадкового майна, виділення частини майна в натурі та визнання права власності на частку майна ,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - Малюк В.М. знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виключення частини майна із складу спадкового майна, виділення частини майна в натурі та визнання права власності на частку майна.

В судовому засіданні адвокат Бачинська А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заявила відвід головуючому по справі, який мотивовано тим, що суд 31.05.2022 року головуючий суддя Малюк В.М. постановив ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, в якій головуючим було відмовлено позивачці у задоволенні ряду клопотань, зокрема: про забезпечення позову, про витребування доказів, про виклик свідків, а також подане нею клопотання про забезпечення доказів було повернуто позивачці. Адвокат вважає, що відмовляючи у задоволенні поданих клопотань, суд порушив основоположний принцип цивільного судочинства, змагальність сторін, позбавив позивачку можливості виконувати свій основний процесуальний обов`язок, а саме обов`язок доказування підставності і обґрунтованості заявлених позовних вимог. На думку адвоката, вказане є підставою для відводу судді, оскільки такий не може забезпечити безсторонній і неупереджений розгляд справи. З огляду на вказане, посилаючись на вимоги п.п.. 3,5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, адвокат вважає, що є підстави для відводу судді, а тому просить заяву про відвід головуючого судді Малюк В.М. задоволити.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала подану її адвокатом заяву про відвід головуючого судді Малюк В.М.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мигальчич Л.А. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення поданої адвокатом Бачинською А.В. заяви, оскільки така є безпідставною та необґрунтованою. Крім цього, Мигальчич Л.А. просила звернути увагу головуючого на вимоги ч.4 ст. 36 ЦПК України, що незгода сторони з процесуальними рішення судді, не може бути підставою для відводу.

Згідно з абз.2 ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Заслухавши думку сторін та дослідивши подану адвокатом Бачинською А.В. заяву про відвід головуючого, суд приходить наступного висновку.

Підстави для відводу судді закріплені ст.ст. 36, 37 ЦПК України. Так, статтею 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Крім того, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до ст. 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При здійсненні правосуддя судді незалежні і керуються верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У контексті незалежності у рамках судових органів за положеннями Принципу I (2)(d) - «судді не повинні нести обов`язок звітування по суті розглянутих ними справ перед будь-ким поза судовою системою», а «звіти» по суті справи, навіть перед іншими членами судової системи, не сумісні з особистою незалежністю (п. 67 вищенаведеного висновку); водночас, згідно з Рекомендацією N R (94) 12, Принцип I (2)(a)(i) передбачає, що «рішення суддів не повинні бути предметом перегляду поза процедурами оскарження, як це передбачено законом».

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презюмується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Оцінюючи доводи адвоката Бачинської А.В. викладені в заяві про відвід, приходжу до висновку, що вказані доводи як окремо, так і в сукупності, не є такими, що об`єктивно свідчать про наявність необ`єктивності та упередженості судді Малюк В.М.

Наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст. 36 ЦПК України виключають участь судді в розгляді справи. Позивачем не подано суду жодного доказу, який би підтвердив пряму чи побічну заінтересованість у результаті розгляду справи з боку суду.

З доводів адвоката Бачинської А.В. та позивачки ОСОБА_1 вбачається, що останні посилаються на незгоду з процесуальним рішенням, ухваленим під головуванням судді Малюк В.М.

Згідно ч.4 ст.36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З урахуванням викладеного та матеріалів справи, суд не вбачає жодної правової підстави для відводу судді Малюк В.М., оскільки в заяві не наведено обґрунтованих підстав, передбачених ст.36 ЦПК України для відводу, в тому числі і обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та виключають його участь при розгляді цивільної справи №308/8857/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви адвоката Бачинської А.В. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Малюк В.М. не має, а тому в задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40,260,263,353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви адвоката Бачинської А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Малюк В.М. при розгляді цивільної справи №308/8857/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виключення частини майна із складу спадкового майна, виділення частини майна в натурі та визнання права власності на частку майна - відмовити.

Ухвала є остаточною і окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15.06.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк