Житомирський апеляційний суд
Справа №277/453/22 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 18 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 277/453/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Заполовського В.В. у смт. Ємільчине,-

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 30 березня 2017 року. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. В подальшому ОСОБА_2 було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування. Для користування кредитними коштами позичальнику було видано кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000,00 грн.

Спадкоємницею, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Станом на дату його смерті за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 5770,48 яка складається з наступного: 5405,41 - заборгованість за тілом кредиту; 365,07 - заборгованість за простроченими відсотками.

25 травня 2021 року позивачем відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, як кредитором було надіслано претензію до Ємільчинської державної нотаріальної контори, яка повідомила, що на підставі претензії кредитора заведено спадкову справу "№ 21/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 серпня 2021 року банком надіслано до спадкоємниці ОСОБА_1 лист-претензію з вимогою про сплату заборгованості, але останньою ніяких дій не вчинено.

Тому, позивач зважаючи на наявність заборгованості позичальника перед банком просив стягнути з відповідача заборгованість за договором від 30 березня 2017 року в розмірі 5770,48 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, за яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявив про її відмову.

Вказує, що жодних доказів того, що відповідач не мешкала разом з позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини матеріали справи не містять. У строк з 04.07.2020 по 04.01.2021 ОСОБА_1 не подала заяву про відмову від прийняття спадщини, отже вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Зазначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Вказує, що обсяг спадкового майна та його вартість повинні доводити спадкоємці. Також зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволені позову оскільки відповідачем не надано доказів відсутності спадкового майна достатнього для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 . В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк також послався на постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №640/6274/16-ц, від 18.09.2019 у справі №336/7643/18, а також від 22.01.2020 у справі №306/2000/16-ц.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.03.2017 ОСОБА_2 з метою отримання кредитних коштів звернувся в банк з відповідною заявою № б/н, шляхом підписання якої підтвердив свою згоду з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між ним та банком договір.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк» та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.07.2020 серія НОМЕР_1 , актовий запис про смерть № 380066.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором становить 5770,48 грн. і складається з тіла кредиту - 5405,41; заборгованість за простроченими відсотками - 365,07 грн.

З отриманої відповіді нотаріуса вбачається, що спадкова справа №21/2021 щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена Ємільчинською державною нотаріальною конторою на підставі претензії кредитора № SAMDNWFC0 від 25.06.2021 від АТ КБ «Приват Банк».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

Аналогічні правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємницею після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , яка постійно проживала з спадкодавцем. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача (а.с. 78,80).

Факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 336/3968/16-ц, провадження № 61 13418св18.

Між тим, необхідно зауважити й на тому, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21.

Оскільки статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, колегія суддів також перевіряє наявність правових підстав для покладення на позичальника ОСОБА_2 обов`язку з повернення сум, заявлених позивачем до стягнення з його спадкоємиці.

Звертаючись до суду із позовом, Банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.03.2017 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Разом з тим, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежними доказами, оскільки не містять жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної ним Анкети-заяви від 30.03.2017 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «Приват Банк», що не має правового значення для вирішення даного спору.

Надані ж позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (2017 рік) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (2022 рік), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про порядок та умови користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача або ж застереження про те, що саме ці Умови було надано останньому для ознайомлення, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору про користування кредитними коштами.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав вважати, що, при укладенні договору з позичальником ОСОБА_2 , ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

На підставі наведеного вище, з огляду на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця з ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" задовольнити частково.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24 жовтня 2022 року року змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді