Провадження № 2/369/1719/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Бугайовій М.В., Житар А.А.,

Варваровій М.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.04.2021 між ним та ОСОБА_2 був укладений безвідсотковий договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передав відповідачу грошові кошти в розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, терміном до 01.07.2021. На підтвердження укладення вищевказаного договору позики, відповідачем була надана розписка, що посвідчує отримання ним грошової суми у розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США та підтверджує його зобов`язання повернути позику позивачу у строк до 01.07.2021. Однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та у строк до 01.07.2021 кошти не повернув. Більше того, відповідач всіляко уникає зустрічей із позивачем або постійно просить відстрочити строк для повернення коштів. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти заборгованість за договором позики у розмірі 8 000 доларів США. Покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 27.07.2021 відкрито провадження за правилами спрощене позовне провадження з викликом сторін.

17.01.2022 ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача було вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

26.01.2022 ухвалою суду за клопотанням представника відповідача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано рукописний текст (підпис та прізвище, ім`я і по-батькові) ОСОБА_2 у борговій розписці від 24.04.2021.

21.07.2022 до суду разом з матеріалами справи з експертної установи надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів від 30.06.2022, а саме: оригіналу боргової розписки та вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_5 , що можуть міститись в оригіналах різнохарактерних документів з місця роботи чи проживання: довіреностях, договорах, квитанціях, листах, заявах тощо, максимально наближених за часом виконання до досліджуваного документу, зокрема 2015-2021 рр.

Судом неодноразово направлялись листи до відповідача з вимогою виконати клопотання експертної установи від 30.06.2022. Однак, вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_5 до суду надано не було.

02.11.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 07.12.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача подала до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Позов підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що відповідач 24.04.2021 склав розписку про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, кошти зобов`язався повернути до 01.07.2021.

Розписка в оригіналі протягом всього часу зберігається у позивача.

Доказів повернення позивачу грошових коштів суду надано не було.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З огляду на ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Розписка про отримання коштів є документом, який підтверджує передачу позики та умови, на яких такі кошти були передані (правові висновки ВП ВС у постановах від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц та від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зі змісту ст. 612 Цивільного кодексу України вбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, а також ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року.

З аналізу чинного законодавства та наданої суду розписки вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають саме із договору позики. Оскільки на даний час відповідач не повернув позивачу позичені ним кошти у розмірі 8 000 (вісім тисяч) доларів США, суд приходить до висновку, що є всі підстави стягнути з нього цю суму.

З огляду на ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд, задовольняючи позов, стягує на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 175,20 грн., сплата якого підтверджується квитанцією про сплату №13153 від 23.07.2021.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 14-16, 202, 203, 207, 208, 526, 530, 610, 612, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-268, 280-282, 351, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за борговою розпискою заборгованість у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) доларів США.

Стягнути з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 2 175,20 грн. (дві тисячі сто сімдесят п`ять ) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Дубас