ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6664/22 Справа № 202/5349/21 Головуючий у першій інстанції: Марченко Н.Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , чоловік якої є її рідним дядьком. Останні п?ять років ОСОБА_3 проживала у належному їй на праві власності будинку по АДРЕСА_1 разом зі своїм онуком ОСОБА_2 , який також зареєстрований у цьому будинку. За станом свого здоров?я ОСОБА_3 потребувала постійної сторонньої допомоги та піклування. Однак відповідач про неї не дбав, вів негативний спосіб життя, витрачав її пенсію на власний розсуд. У свою чергу, вона мала добрі відносини з ОСОБА_3 . Протягом останніх п?яти років часто навідувалася до неї, доглядала її та допомагала їй по господарству. Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя 23.03.2017 року ОСОБА_3 був складений заповіт, згідно з яким усе своє майно вона заповіла відповідачу. Позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , так як він не надавав їй жодної допомоги, заповіт міг бути складений під тиском. Тому, позивач просила усунути відповідача від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчено 23.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровим №428; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення її позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Місце поживанням відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , а місцезнаходженням третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори є м. Дніпро по вул. Радистів, 8. На день розгляду даної справи на території м.Дніпро не ведуться активні бойові дії, що свідчить про те, що поточна обстановка у даному регіоні є стабільною. Також, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази неможливості за об`єктивних обставин, брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів, визначених ЦПК України.

У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 у віці 92 роки, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 17.07.2020 за №0 (а.с. 52).

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 17.07.2020 за №1410, Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №507/2020 (а.с. 15, 49-69).

Згідно постанови державного нотаріуса Коцар І.В. від 17.07.2020, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належний спадкодавцеві житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відмова у вчиненні даної нотаріальної дії мотивована тим, що ОСОБА_3 на користь іншої особи складений заповіт, посвідчений 23.03.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровим № 428.

Відповідно до копії заповіту від 23 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстрований в реєстрі за №428, який наявний в матеріалах спадкової справи №507/2020, ОСОБА_3 на випадок свої смерті усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на час смерті, заповіла ОСОБА_2 , 1981 року народження (зворот а.с. 66-67).

Відповідач прийняв спадщину ОСОБА_3 , оскільки на день смерті останньої був зареєстрований за однією з нею адресою - у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 12).

В судовому засіданні місцевого суду від 12.08.2022 були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач приносила ОСОБА_3 продукти, доглядала її. Відповідач ОСОБА_3 не допомагав.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що протягом 2017-2020 років декілька разів підвозив позивача на АДРЕСА_1 , вона казала, що доглядає за тіткою.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона працює контролером по воді. Часто приходила до будинку ОСОБА_3 . Останнім часом відповідач за спадкодавицею не доглядав. Приблизно в 2016 році бачила в будинку позивачку; остання прала, прибирала в будинку.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини 1-2 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

Підстави усунення від права на спадкування передбачені статтею 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 5 вказаної статті за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі №589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі №644/7044/15-ц).

Також у справі №727/3905/16-ц ВС зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Згідно ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

Таким чином, до спадкоємців за законом, крім подружжя чи осіб, визначених у ст. 1264, ч. 2 ст. 1265 ЦК України, належать родичі за походженням.

Отже, вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Однак позивачка не має прав на спадкування відповідно до ст. 126-1265 ЦК України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що відповідач є рідним онуком померлої ОСОБА_3 , а тому є спадкоємцем за законом; встановивши, що на відповідача, також, складено заповіт померлою ОСОБА_3 ; приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не належить до спадкоємців жодної черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки між ними немає кровної спорідненості, не проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивач не знаходилася на її (спадкодавця) утриманні; враховуючи, що місцевий суд встановив відсутність фактичного складу для усунення відповідача від спадкування, - колегія дійшла висновку про обгрунтованість висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позову.

Позивачем не доведено наявність фактів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, адже лише при одночасному настанні їх у сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Матеріалами справи не містять доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби спадкодавця і звернення до відповідача за допомогою та його, відповідача, ухилення від надання спадкодавцю такої допомоги.

Крім того, матеріали справи не містять висновків лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за спадкодавицею у зв"язку з її станом здоров"я.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має права на спадкування за законом, оскільки за життя спадкодавця не турбувався про неї, не підтримував її матеріально, фактично ухилився від виконання свого обов`язку, як онук, щодо утримання спадкодавця та надання їй допомоги - є необґрунтованими.

Доводи апелянта, що ОСОБА_3 могла скласти заповіт на онука ОСОБА_2 під його тиском є безпідставними. Будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаний заповіт не відповідав справжній волі спадкодавця, був складений під тиском не надано.

Посилання апелянта на те, що вона є родичкою та входить до п`ятої черги спадкування за законом є необґрунтованими. На підтвердження факту родинних відносин позивачкою надано лише свідоцтво про шлюб померлого дядька ОСОБА_7 та померлої ОСОБА_3 . Проте, не надано свідоцтво про народження самої позивачки, свідоцтво про народження її батька, свідоцтво про народження померлого ОСОБА_7 , для підтвердження доводів позивачки, що її батько та чоловік спадкодавиці були рідними братами.

Апелянтом не представлені вказані вище докази; клопотань про витребування таких доказів судом - не заявлено, що стверджується протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка мала добрі відносини з померлою ОСОБА_3 та часто навідувалася до неї, доглядала та допомагала їй в усьому, - не спростовують наведених вище висновків суду, оскільки зазначені обставини не доводять наявність у позивачки права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова