Справа № 450/940/21 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/897/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Копняк С.М., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинської Людмили Павлівни про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визначити, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 та на нежитлове приміщення загальною площею 29,9 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , становить 1/2 частину.

Мотивував позовні вимоги тим, що він є сином ОСОБА_4 . Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина, до якої увійшло право на 1/2 частку у вищезгаданому майні, оскільки таке було набуто ОСОБА_3 і його дружиною ОСОБА_1 під час шлюбу, однак право власності було зареєстроване на останню. Звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину він отримав відмову у зв`язку з відсутністю згоди відповідача на визначення частки померлого у спільному майні подружжя. Зауважив, що відповідач відмовляється від поділу спадкового майна у добровільному порядку. З огляду на вказане просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визначено, що розмір частки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільній сумісній власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 на момент його смерті складав 1/2 частку вказаного майна.

Визначено, що розмір частки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільній сумісній власності подружжя на нежитлове приміщення загальною площею 29.9 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , на момент його смерті складав 1/2 частку вказаного майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1816 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що Пустомитівським районним судом Львівської області при ухваленні рішення від 24.01.2022 року було вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, тим самим застосовано закон, який не підлягає застосуванню та не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 . Шкарупська- ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 05 листопада 2020 року Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 21 лютого 1985 року, стверджується, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 09 березня 2013 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 09 березня 2013 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2941, ОСОБА_1 купила у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2944, ОСОБА_1 купила у ОСОБА_7 нежитлове приміщення загальною площею 29.9 кв.м за адресою АДРЕСА_2 .

У вказаних договорах зазначено, що дані правочини вчинені за згодою чоловіка покупця ОСОБА_4 , яка викладена в заявах, справжність підпису на яких засвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Онищак Н.М. 12 грудня 2017 року за реєстровими №№ 2937, 2940.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач ОСОБА_3 20.11.2020 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.02.2021 приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Лучинська Л.П. відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку спадкового майна, яке складається з квартири АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення, розташованого за цією ж адресою, оскільки дружина померлого ОСОБА_1 не надала згоди на визначення частки померлого у спільній власності на зазначене нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на дату придбання вищезгаданої квартири та нежитлового приміщення ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (батьком позивача), а тому відповідно до положень статей 60 СК України, 368 ЦК України вказані об`єкти є їхньою спільною сумісною власністю, та розмір частки померлого ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на вищезазначене майно становить Ѕ частину.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_3 посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на квартиру та нежитлове приміщення позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом

у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження

№ 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження

№ 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження

№ 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження

№ 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження

№ 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження

№ 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження

№ 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

У порушення вищевказаних положень закону та всупереч релевантної практики Верховного Суду, суд не звернув увагу на те, що на момент ухвалення рішення ОСОБА_4 вже помер, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/2 частку спірної квартири та нежитлового приміщення за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Таким чином, суд не врахував положень закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, та не зробив правового висновку про те, чи є обраний позивачем спосіб належним способом судового захисту, у результаті чого дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вказаних заявлених вимог, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, зазначених вище у цій постанові і ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2022 року скасувати та постановити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Лучинської Людмили Павлівни про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.12.2022

Головуючий

Судді