Провадження № 22-ц/801/2001/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 рокуСправа № 127/23252/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Суваловим Валерієм Олександровичем на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року, постановлену в складі судді Короля О.П., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Також представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони у будь-який спосіб розпоряджатись (у тому числі, але не виключно: відчужувати, обтяжувати, передавати в заставу, оренду) земельною ділянкою, площею 8,1471 га, кадастровий номер: :02:015:0247, цільове призначення: 02.03, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 24584544, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Вказана заява обґрунтована тим, що предметом позову в даній справі є повернення грошових коштів, одержаних відповідачем. Позивач вважає, що наразі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення суду, оскільки відповідач планує відчужити єдине нерухоме майно, яке перебуває у його власності. У заяві зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2022 у справі №122986/22 (яке набрало законної сили 15.09.2022) стягнуто зі ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 180 000 доларів США, що є еквівалентом 5 097 240,00 грн. Проте, відповідач не виконує зазначене рішення суду, перешкоджаючи державним виконавцям у його виконанні. Дії відповідача ОСОБА_2 є безперечно несумлінними щодо позивача та свідчать про нехтуванням майновими правами позивача. Даний вид забезпечення позову покликаний виключно захистити інтереси позивача у разі задоволення позову. Підстави для застосування зустрічного забезпечення в даному випадку відсутні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сувалова Валерія Олександровича про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено без задоволення.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2022 в справі №127/2986/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу з метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 8,1471 га, кадастровий номер якої: :02:015:0247, цільове призначення: 02.03, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (номер запису право власності: 24584544, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) у межах суми заявлених позовних вимог 7 313 720,00 грн. Рішенням суду від 23.06.2022, яке набрало законної сили 15.09.2022 згідно з постановою Вінницького апеляційного суду, позов задоволено. Відомості про скасування заходів забезпечення позову в справі №127/2986/22, вжиті згідно з ухвалою суду від 15.02.2022, позивач у заяві про забезпечення позову в справі №127/23252/22 не зазначає.

Відтак, суд першої інстанції не вбачає існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і відповідно подвійного накладення арешту на земельну ділянку площею 8,1471 га, кадастровий номер :02:015:0247, цільове призначення: 02.03, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (номер запису право власності: 24584544, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, посилаючись на її незаконність, а також неповне дослідження зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що представником позивача належним чином обгрунтовано заяву про забезпечення позову та надано усі докази необхідності такого забезпечення.

Зокрема, позивачем зазначено, що відповідач не тільки не бажає повернути отримані кошти, а й не виконує рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/2986/22 від 23.06.2022, яким стягнуто зі ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 180 000 доларів США, що є еквівалентом 5 097 240,00 грн.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_2 здійснюється будівництво на земельній ділянці, площею 8,1471 га, кадастровий номер: :02:015:0247, цільове призначення: 02.03, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (номер запису право власності: 24584544, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Тобто, відповідач володіє коштами, які може спрямувати на погашення боргу, однак не бажає цього.

На апеляційну скаргу представником відповідача подано відзив, у якому вказано про безпідставність скарги та законність ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , предметом якого є стягнення боргу.

Також, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони у будь-який спосіб розпоряджатись (у тому числі, але не виключно: відчужувати, обтяжувати, передавати в заставу, оренду) земельною ділянкою, площею 8,1471 га, кадастровий номер: :02:015:0247, цільове призначення: 02.03, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 24584544, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

За наслідками розгляду вказаної вище заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність підстав для її задоволення, при цьому такий висновок обгрунтовано відсутністю існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і відсутністю підстав для подвійного накладення арешту на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У частині першій статті 150 ЦПК визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/5233/18 зазначено, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову застосовуються виключно задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20).

За приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, а також подано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони у будь-який спосіб розпоряджатися (у тому числі, але не виключно: відчужувати, обтяжувати, передавати у заставу, оренду) земельною ділянкою, площею 8,1471 га, при цьому, в обгрунтування заяви про забезпечення позову зроблено посилання на приписи пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, якою передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що з урахуванням визначеного позивачем виду забезпечення позову вбачається очевидна не співмірність із заявленими позовними вимогами та з урахуванням фактичних обставин справи, а також вказана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих підстав існування загрози невиконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що загальна сума боргу перевищує 14 000 000,00 грн, і що відповідач не виконує рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2022 року, яке набрало законної сили 15 вересня 2022 року у справі №127/2986/22, перешкоджаючи державним виконавцям у його виконанні, не заслуговують на увагу, оскільки ціна позову у даній справі визначена позивачем у позовній заяві, а згідно ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі №127/2986/22 за касаційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 і зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2022 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року.

Щодо викладених у апеляційній скарзі посилань на те, що відповідач продовжує здійснювати будівництво на належній йому земельній ділянці, тобто володіє коштами, які може спрямувати на погашення боргу, проте не бажає цього, то вказані посилання не заслуговують на увагу, оскільки відсутні докази здійснення будівництва безпосередньо відповідачем, до того ж згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, земельну ділянку, площею 8,1471 га, кадастровий номер: :02:015:0247, передано за договором про встановлення права користування земельною ділянкою (суперфіцію) ТОВ «Парк Буд», яке не є учасником даної справи і інтереси якого можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу заявника необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Суваловим Валерієм Олександровичем залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: Л. О. Голота

С. Г. Копаничук