ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6872/22 Справа № 212/1271/21 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 212/1271/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Тимофєєва В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1
відповідачі Російська федерація, Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 серпня 2022 року,
УСТАНОВИВ:
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Російської федерації, Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», треті особи без самостійних вимог: Міністерство закордонних справ України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи ліквідатора АТ «Міжнародний резервний банк» - Луньо Іллі Вікторовича, про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що з березня 2014 року в ході військової агресії російської Федерації проти України були окуповані Автономна Республіка Крим, а також частина Донецької та Луганської областей України. На підставі Наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 12 серпня 2014 року № 42 син позивача ОСОБА_2 призваний для проходження військової служби з 12 червня 2014 року у військовій частині польвою поштою НОМЕР_1 на посаді снайпера 2 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача ОСОБА_2 загинув при виконанні обов`язків військової служби під час виконання бойового завдання в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області Славяносербському районі в селі Цвітні Піски, в результаті вогнепальної вибухової осколкової травми голови та тулуба з ураженням внутрішній органів і тканин головного мозку під час артилерійського обстрілу.

Внаслідок загибелі сина позивача було завдано моральної шкоди, позивач втратила сенс до життя, загибель рідної людини завдала невгамовного душевного болю та страждання, що не дає можливості пристосуватися до нових умов життя. Позивач пережила сильний емоціональний стрес, який і надалі буде супроводжувати її усе життя, смерть сина завдає душевних та психологічних страждань.

Завдану їй моральну шкоду, позивачка оцінює у розмірі 1 015 000 гривень, що відповідає середньому розміру відшкодування моральної шкоди, який застосовується Європейським судом з прав людини у разі порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилаючись на викладене вище позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 1 015 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із збройною агресією Російської Федерації проти України, внаслідок чого загинув її син, який брав безпосередню участь у бойових діях по захисту суверенітету України, її територіальної цілісності та недоторканості.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 015 000 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог позивача відмовлено.

Стягнуто з держави Російської Федерації на користь держави Україна 12 405 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідачів солідарно моральної шкоди у розмірі 1 015 000 грн. посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неврахування того, що 100 % простих бездокументальних іменних акцій АТ «Міжнародний резервний банк» належить ПАТ «Сбербанк Росії», основним акціонером і засновником якого є Центральний банк Російської Федерації, що є власником РФ, тому АТ «Міжнародний резервний банк» відповідає за зобов`язаннями Російської Федерації, отже на АТ «Міжнародний резервний банк» має бути покладено обов`язок з відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, як на осіб, у яких остаточним ключовим учасником у структурі є Російська Федерація.

Відзиви на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , зареєстрованого 08 лютого 1991 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 180 (том 1 а.с.12).

Згідно Витягу з Наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 42 від 12 серпня 2014 року, солдата ОСОБА_2 призначено снайпером 2 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони, ВОС-100672А з 12 серпня 2014 року (торм 1 а.с.13).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 06 травня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 786 (а.с.11).

З постанови про встановлення особи трупу від 28 квітня 2015 року вбачається, що труп особи чоловічої статі № 240 визнано як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с.26).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 113 від 30 квітня 2015 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із вогнепальною вибуховою осколковою травмою голови і тулуба з пошкодженням внутрішніх органів і тканин головного мозку (том 1 а.с.20).

Згідно сповіщення про смерть від 30 червня 2015 року, 03 липня 2015 року ОСОБА_1 сповіщено про те, що її син снайпер 2 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони солдат ОСОБА_2 , призваний на військову службу Сватівським районним військовим комісаром в Луганській області, виконуючи бойове завдання, проявивши стійкість та мужність, вірний військовій присязі, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 біля села Цвітні Піски Луганської області та був тимчасово заборонений на цвинтарі села Чмирівка Старобільського району Луганської області разом з іншими неопізнаними героями (том 1 а.с.14, 17-19).

Згідно Витягу з наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 70-РС від 16 липня 2015 року, солдата ОСОБА_2 , снайпера відділення охорони взводу охорони роти охорони виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку із смертю (том 1 а.с.25).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 № 219 від 22 липня 2015 року, солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні обов`язків військової служби під час виконання бойового завдання в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, з 22 липня 2015 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (том 1 а.с.21-22).

З довідки військової частини польова пошта № НОМЕР_5 від 28 серпня 2015 року, солдат ОСОБА_2 у період з 12 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (бойових діях), забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях. Підстава: наказ керівника сектору А від 11 листопада 2014 року № 111 (том 1 а.с.15).

Згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 3965 від 23 жовтня 2015 року, травма солдата ОСОБА_2 вогнепальна вибухова осколкова травма голови і тулуба з пошкодженням внутрішніх органів, кісток черепу і тканин головного мозку стала причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № НОМЕР_6 , виданого 30 квітня 2015 року Старобільським міжрайонним відділенням Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи і свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 05 травня 2015 року, видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Травма та причина смерті є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (том 1 а.с.16).

З довідки військового комісаріату № 7/936/8 від 23 листопада 2015 року, ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , який загинув під час проходження військової служби (том 1 а.с.23).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки смерть сина позивача - ОСОБА_2 сталася внаслідок збройної агресії Російської Федерації, саме на відповідача Російської Федерації покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спір між сторонами виник з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 смертю сина, який загинув внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, за рахунок Російської Федерації та АТ «Міжнародний резервний банк», оскільки юридична особа АТ «Міжнародний резервний банк» не володіють достатньою інституцією та оперативною незалежністю від держави-боржника Російської Федерації, а тому вони мають нести відповідальність за борги останньої.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 3, 22 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані

Згідно зі ст. 15 Конвенції зазначено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, держава може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

У міжнародному приватному праві питання статусу юридичної особи підпорядковані закону юридичної особи (lex societatis). За допомогою особистого закону юридичної особи з`ясовуються такі важливі елементи правового положення юридичної особи, як: чи є дане утворення юридичною особою, яка організаційно-правова форма юридичної особи; який порядок набуття юридичною особою цивільних прав і обов`язків; які особливості відносин юридичної особи з її засновниками та учасниками.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи; для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом держави.

Таким чином, статус Російської Федерації, як суб`єкта цивільних правовідносин, має визначатися відповідно до права Російської Федерації.

Відповідно до статті 124 ЦК РФ Російська Федерація виступає у відносинах, які регулюються цивільним законодавством, на рівних засадах з іншими учасниками цих відносин громадянами і юридичними особами (ч.1); до неї, як до суб`єкта цивільного права, застосовуються норми, які визначають участь юридичних осіб у відносинах, які регулюються цивільним законодавством, якщо інше не випливає із закону та особливостей цих суб`єктів (ч. 2).

Загальновизнаною суттю концепції юридичної особи у правових системах світу є: 1) самостійність, окрема правосуб`єктність юридичної особи; 2) майнова відокремленість; 3) самостійна відповідальність за своїми зобов`язаннями, що у тому числі передбачає відсутність відповідальності учасників (засновників, акціонерів) за борги юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦК РФ (яка визначає поняття юридичної особи), юридичною особою визнається організація, яка має відокремлене майно і відповідає за своїми зобов`язаннями, може від свого імені набувати і здійснювати цивільні права і нести цивільні обов`язки, бути позивачем і відповідачем у справі.

Стаття 56 ЦК РФ визначає, що юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями всім належним їй майном (частина перша); засновник (учасник) юридичної особи або власник її майна не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями засновника (учасника) або власника, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом або іншим законом.

ЦК РФ допускає встановлення винятків із вищенаведених принципів, які визначають суть юридичної особи як суб`єкта цивільного права, в установчих документах і в законі.

Згідно з відомостями про остаточних ключових учасників у структурі власності АТ «Сбербанк», правонаступником якого є АТ «Міжнародний резервний банк», станом на 01 січня 2022 року 100,00 % простих бездокументарних іменних акцій АТ «СБЕРБАНК», правонаступником якого є АТ «Міжнародний резервний банк», належить ПАТ «Сбербанк Росії».

Згідно із офіційним сайтом ПАТ «Сбербанк Росії», основним акціонером і засновником ПАТ «Сбербанк Росії» є Центральний банк Російської Федерації, який володіє 50 % статутного капіталу плюс одна голосуюча акція, іншими акціонерами Банку є міжнародні і російські інвестори.

Відповідно до Федерального Закону Російської Федерації від 10.07.2002 року № 86-ФЗ «Про Центральний банк Російської Федерації (Банк Росії)» статутний капітал та інше майно Банку Росії є федеральною власністю. Відповідно до цілей і в порядку, які встановлені цим Законом, Банк Росії здійснює повноваження щодо володіння, користування і розпорядження майном Банку Росії, включаючи золотовалютні резерви Банку Росії. Вилучення та обтяження зобов`язаннями зазначеного майна без згоди Банку Росії не допускаються, якщо інше не передбачено федеральним законом (стаття 2); цілями діяльності Банку Росії є: захист і забезпечення стійкості рубля; розвиток і зміцнення банківської системи Російської Федерації; забезпечення стабільності і розвиток національної платіжної системи; розвиток фінансового ринку Російської Федерації; забезпечення стабільності фінансового ринку Російської Федерації. Отримання прибутку не є метою діяльності Банку Росії (стаття 3).

Отже, відповідач АТ «Міжнародний резервний банк», який є юридичною особою, не відповідає за зобов`язаннями Російської Федерації, а тому не можна покладати на останнього обов`язок з відшкодування позивачці моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, як на особу, у якої остаточним ключовим учасником у структурі є Російська Федерація.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на відповідача - Російську Федерацію, покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що 100 % простих бездокументальних іменних акцій АТ «Міжнародний резервний банк» належить ПАТ «Сбербанк Росії», основним акціонером і засновником якого є Центральний банк Російської Федерації, що є власником РФ, тому АТ «Міжнародний резервний банк» відповідає за зобов`язаннями Російської Федерації, отже на АТ «Міжнародний резервний банк» має бути покладено обов`язок з відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, як на осіб, у яких остаточним ключовим учасником у структурі є Російська Федерація, з огляду на наступне.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11 травня 2022 року «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», який набрав чинності 19 травня 2022 року, примусово вилучено в Україні такі об`єкти права власності Російської Федерації та її резидентів: а) корпоративні права у розмірі 99,772644 відсотка майна публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (код згідно з ЄДРПОУ - 00039002, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8), що належать Державній корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» (місцезнаходження: Російська Федерація, 107996, м. Москва, просп. Академіка Сахарова, 9, реєстраційний номер 102,) та у розмірі 100 відсотків майна акціонерного товариства «Міжнародний Резервний банк» (код згідно з ЄДРПОУ - 25959784, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46), що належать публічному акціонерному товариству «Сбєрбанк Росії» (місцезнаходження: Російська Федерація, 117997, м. Москва, вул. Вавілова, 19, реєстраційний номер - 195); б) фінансові активи (у вигляді прав вимоги боргу) згідно з додатком: Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»; публічного акціонерного товариства «Сбєрбанк Росії» до акціонерного товариства «Міжнародний Резервний банк»; публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», акціонерного товариства «Міжнародний Резервний банк» до юридичних осіб; в) фінансові активи (кошти на накопичувальному та кореспондентських рахунках, облігації внутрішньої державної позики, депозитні сертифікати, що емітовані Національним банком України, крім заборгованості перед публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та акціонерним товариством «Міжнародний Резервний банк» за наданими кредитами, не включаючи зобов`язання за позиками (кредитами), отриманими юридичними особами згідно з додатком): публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»; акціонерного товариства «Міжнародний Резервний банк», крім коштів у сумі гривень, які спрямувати на задоволення вимог кредиторів акціонерного товариства «Міжнародний Резервний банк» та на здійснення оплати витрат банку, пов`язаних зі здійсненням процедури ліквідації, зокрема усіх витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури банку (управлінням майном (активами), продажем майна (активів) та іншими витратами).

Отже, станом на теперішній час, Російська Федерація взагалі не являється остаточним ключовим учасником у структурі АТ «Міжнародний резервний банк».

Доказів же завдання позивачці ОСОБА_1 моральної шкоди саме діями юридичних осіб АТ «Міжнародний резервний банк» суду не надано та з таких підстав позовні вимоги не заявлено.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у випадку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Відтак, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Міжнародний резервний банк», як солідарного боржника з Російською Федерацією, у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, який загинув внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, з підстав заявлення цих вимог до неналежного відповідача.
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: