Дата документу 22.12.2022 Справа № 332/1273/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1273/21 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
провадження № 22-ц/807/1889/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Концерном «МТМ» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району надано послуги з опалення житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , де зареєстровані відповідачі, у період з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2019 року на суму 16 514,57 грн. У зв`язку із нездійсненням відповідачами зобов`язання по оплаті за вказані спожиті послуги позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 16 514,57 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за комунальні послуги в сумі 16 514 гривень 57 копійок; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 1 135 грн. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ».

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з вересня 2014 року по

грудень 2019 року у квартирі відповідачів були відсутні радіатори (опалювальні прилади), які були демонтовані у зв`язку із проведенням капітального ремонту. Зважаючи на неможливість проживання у квартирі (у зв`язку із капітальним ремонтом будинку), відповідачі не проживали в ній, що підтверджується письмовими доказами, наявними у справі. При цьому, апелянт звертає увагу, що відповідач не заперечував проведення капітального ремонту будинку у спірний період. Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спірний період не могли споживати і не споживали послуги позивача з опалення їх квартири. Також стверджує, що позивач протиправно не здійснив перерахунок у зв`язку із ненаданням послуг.

Також апелянт вказав, що на підтвердження факту встановлення у квартирі відповідачів опалювальних пристроїв (радіаторів) лише з 28.12.2019 ОСОБА_1 було надано суду копію листа позивача від 10.02.2022 № Р-753/п, в якому, зокрема, зазначалося: «реагуючи на Ваше звернення, уважно розглянувши надані Вами документи, встановлено, що опалювальні пристрої в квартирі АДРЕСА_1 а встановлені 28.12.2019». Однак належної оцінки цьому доказу суд не надав, що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач намагався довести, що у вказаному листі допущено помилку, яку було виправлено після направлення ОСОБА_1 копії цього листа суду для долучення до справи, шляхом складання листа від 22.03.2022 з наступним змістом: «…Вами не було надано належних документів відносно відключення опалення…». Така поведінка позивача є недобросовісною та свідчить про його намір увести в оману суд щодо дійсних обставин справи.

Посилаючись на неналежну оцінку судом зібраних у справі доказів у сукупності, які, на думку апелянта, доводять факт непроживання відповідачів у квартирі у періоді утворення заборгованості за опалення, а також факт відсутності опалення у їх квартирі, апелянт вважає, що суд формально вказав, що довідки КП «УКБ» несуть в собі інформативний характер строків планування робіт та не містять даних щодо відключення всього будинку від опалення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому, суд зважав на відсутність спору між сторонами щодо тривалості опалювального періоду, констатував відсутність в матеріалах справи комісійних актів за участю сторін, в яких би був зафіксований факт ненадання теплопостачання у приміщення відповідача чи невідповідності температурного режиму в них визначеним нормативам, як і інших доказів, що могли б свідчити про факт повного неотримання відповідачами послуг з централізованого опалення чи їх неналежного надання.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають приписам правильно застосованих судом норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини у цій справі.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.1213).
14 березня 2016 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 67). Обліковий код споживача 40801897.

За період з 01 листопада 2016 року по 01 травня 2019 року позивач надав послуги з централізованого опалення на адресу вищезазначеної квартири на загальну суму у розмірі 16 514,57 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, яка не була сплачена відповідачами (а.с. 9).

Довідкою КП «Управління капітального будівництва» від 22.01.2020 повідомлено ОСОБА_1 про те, що демонтажні роботи по капітальному ремонту інженерних мереж ХВП, ГВП, а також демонтаж радіаторів центрального опалення та каналізації житлового будинку по АДРЕСА_3 розпочаті 20.09.2014; з моменту початку виконання робіт мешканцям житлового будинку цокольного поверху необхідно було надати доступ до приміщень для можливості виконання демонтажних робіт; мешканці квартири АДРЕСА_4 з початку виконання робіт звільнили помешкання та до теперішнього часу не проживають; 28.12.2019 змонтовані радіатори та поновлено опалення у квартирі АДРЕСА_4 (а.с. 26).

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Концерну «МТМ» з проханням здійснити перерахунок розміру оплати за централізоване опалення за період з 20.09.2014р. по 28.12.2019р. з огляду на непроживання мешканців у квартирі АДРЕСА_1 батальйонів (а.с.79).

23 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до КП «Водоканал» з проханням здійснити перерахунок розміру оплати за централізоване постачання води та водовідведення за період з 20.09.2014р. по 28.12.2019р. з огляду на непроживання мешканців у квартирі АДРЕСА_1 батальйонів (а.с. 80).

10 лютого 2022 року Концерн «МТМ» надав відповідь № Р-753/п на звернення ОСОБА_1 , в якій зазначено: реагуючи на звернення, уважно проаналізувавши надані заявником документи, встановлено, що опалювальні пристрої в квартирі АДРЕСА_1 а встановлені 28.12.2019р. (а.с. 129).

22 березня 2022 року листом № Р-753/п-1 Концерн «МТМ» надав уточнення до відповіді від 10.02.2022., зазначивши, що замість слів «реагуючи на Ваше звернення, уважно проаналізувавши надані Вами документи, встановлено, що опалювальні пристрої в квартирі АДРЕСА_1 а встановлені 28.12.2019р.» вважати вірним наступне: «реагуючи на Ваше звернення, уважно проаналізувавши надані Вами документи щодо встановлення радіаторів в квартирі АДРЕСА_1 а 28.12.2019р., Вами не було надано належних документів відносно відключення опалення в опалювальний період за адресою АДРЕСА_5 чи від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж опалення, відповідно до вимог чинного законодавства» (а.с. 141).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.

За змістом ст.ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України, наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладеним між сторонами спору договором передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк (ч. 1 п. 17 договору).

Пунктом 9 договору передбачено, що платежі за послуги вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 6).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачі у справі зобов`язання з оплати наданих послуг за період з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2019 року належним чином не виконали, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за надані послуги у розмірі 16 514,57 грн. При цьому, суд визнав доведеним факт надання послуг з централізованого опалення до будинку, у якому знаходиться квартира відповідачів, а отже і до цієї квартири як єдиної системи теплових мереж будинку, що підтверджується наявністю у будинку комерційного вузла обліку, яким зафіксовано подання тепла до цього будинку протягом періоду з 2016р. по травень 2019р. (спірний період).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що у квартирі АДРЕСА_1 батальйонів мешканці не проживали протягом часу проведення в ній капітального ремонту, а саме, з 20 вересня 2014 року по 28 грудня 2019 року, а тому не користувалися послугами Концерну «МТМ». Посилаючись на зазначене, апелянт вважає, що підстави для оплати опалення у цьому періоді відсутні.

Проаналізувавши зазначені доводи, колегія приходить до наступного.

Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5- 67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування»,

опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів.

Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання, розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Зазначене підтверджується вимогами статті 1 Закону України «Про теплопостачання», згідно з якою місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджено Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, чинного на час виникнення правовідносин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19 серпня 2019 року, викладеної в справі № 226/1437/16-ц, згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до Порядку відключення від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливили відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють відключення лише будинку в цілому.

Таким чином, відключення споживачів від мережі централізованого опалення до 17 вересня 2019 року могло відбутися лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання від 22.11.2005 № 4 процедури (Постанова Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 908/1349/19).

Згідно з п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005р. № 630 (чинного на час спірних відносин), відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

В матеріалах справи відсутні докази повного відключення квартири відповідачів від мереж централізованого опалення з дотриманням норм законодавства.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Таким чином, посилання апелянта на довідку КП «УКБ» від 22.01.2020р. (а.с. 26) не може свідчити про ненадання Концерном «МТМ» відповідних послуг, оскільки дана довідка не є документом, що підтверджує відключення квартири в багатоквартирному будинку від системи централізованого опалення, а свідчить про розпочаті 20.09.2014 демонтажні роботи по капітальному ремонту інженерних мереж ХВП, ГВП, а також демонтаж радіаторів центрального опалення та каналізації житлового будинку по АДРЕСА_3 . Зазначення щодо монтування 28.12.2019 радіаторів та поновлення центрального опалення у квартирі АДРЕСА_4 також не є свідченням того, що ця квартира була повністю відключена від мережі теплопостачання будинку, в якому вона розташована.

Доказів, що відповідачі зверталися до позивача із заявами про відключення від централізованого теплопостачання, матеріали справи не містять.

Зазначене спростовує й твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо недобросовісності поведінки позивача шляхом внесення Концерном «МТМ» виправлень у лист від 10.02.2022 № Р-753/п.

Отже, доводи апелянта про те, що споживачі фактично не користувались комунальними послугами, наданими Концерном «МТМ», є недоведеними, а тому відхиляються судовою колегією.

Необґрунтованими є твердження в апеляційній скарзі щодо звільнення помешкання мешканцями квартири АДРЕСА_4 протягом вказаного відповідачами періоду. Так, матеріали справи містять акт № 104 від 14.03.2016р., яким установлено, що, зі слів сусідів квартир АДРЕСА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживають за адресою: АДРЕСА_2 з 01 жовтня 2014 року по теперішній час, тобто станом на день складання зазначеного акту (а.с. 27). Будь-яких інших належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт непроживання відповідачів у квартирі протягом заявленого ними періоду, у якому уторилась заборгованість за теплопостачання, суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на довідку КП «Управління капітального будівництва» від 22.01.2020 не може братися як доказ та доводити факт звільнення помешкання відповідачами та їх непроживання у певному спірному періоді, оскільки таке комунальне підприємство не наділено функціями дослідження та огляду житлових приміщень, зокрема, квартир на

предмет проживання в них мешканців.

З урахуванням зазначеного, колегія вважає, що відповідачами не доведено факт непроживання у спірній квартирі з жовтня 2016 року по травень 2019 року (період виникнення заборгованості за теплопостачання).

З урахуванням зібраних матеріалів справи, судова колегія не вбачає доведеності вимог апелянта, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок (Желтяков проти України, № 4994/04, п. 4244, рішення ЄСПЛ від 09.06.2001 р.).

Між тим, колегія наголошує на тому, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані обставини у цій справі, та правильно констатовано, що комунальні послуги з централізованого теплопостачання мають певні відмінності від інших послуг, які можливо не отримувати у кожній конкретній квартирі шляхом встановлення запірної арматури (вода, газопостачання), в той час як послуги теплопостачання у багатоквартирних будинках мають специфіку їх припинення, про яку зазначено вище.

Отже, суд вірно встановив, що відсутність радіаторів у квартирі не вказує про повне відключення квартири відповідачів від систем централізованого теплопостачання будинку, про що мали б бути наявними докази у вигляді технічної документації, наданої компетентним органом: Концерном «МТМ», КП «УКБ», підрядником, що виконував реконструкцію мереж. Та таким доказом не може бути лише інформативна довідка, на яку посилається апелянт.
З огляду на наведене, вбачається, що судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 22 грудня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

О.М. Кримська