Єдиний унікальний номер 725/5582/21
Номер провадження 2/725/971/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2022 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №214, й відповідно після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно.

З метою прийняття спадщини, у встановлений законом строк ОСОБА_1 та племінниця ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. із заявами про прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини в порядку ст.1272 ЦК України.

При цьому вказувала, що ОСОБА_3 за життя мала ряд хронічних і невиліковних хвороб, зокрема була інвалідом ІІ групи із діагнозом церебральний атеросклероз, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 достовірно знаючи про хворобливий та безпорадний стан бабусі та потребу останньої у наданні допомоги, ухилялася від надання такої допомоги, що полягало у її бездіяльності, спрямованій на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, яке пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, однак не вчиняла необхідних дій, також не прийняла жодної участі в її похованні.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила, усунути ОСОБА_2 права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, на які посилаються в позовній заяві. Також зазначали, що ОСОБА_2 розуміючи, що її бабуся ОСОБА_3 в силу свого віку та стану здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги, умисно ухилялася від її надання. При цьому, саме позивачка здійснювала догляд та піклування за ОСОБА_3 , не зважаючи на те, що також мала ряд захворювань, у тому числі й онкологічне.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься письмовий відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що позивачка ОСОБА_1 проживала разом зі своє матір`ю ОСОБА_3 , та постійно здійснювала догляд за останньою, забезпечувала матеріально, піклувалася про її стан здоров`я та створювала належні умови для проживання. Також їй відомо, відповідачка ОСОБА_2 вже більше 20 років проживає в Італії та до м. Чернівці приїжджала раз на декілька років, провідувала бабусю, однак будь-якої допомоги, у тому числі матеріальної чи піклування не надавала.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що зі сторонами вони є родичі та з ОСОБА_2 вона тривалий час підтримувала родинні відносини, однак після смерті ОСОБА_3 , у неї відносини із ОСОБА_2 зіпсувалися через спір на рахунок грошей, який виник між тіткою ОСОБА_1 та нею. Також суду пояснила, що позивач постійно проживала разом із ОСОБА_3 та здійснювала за нею догляд, оскільки бабуся в силу свого похилого віку не могла самостійно забезпечувати належні умови свого життя, та потребувала стороннього догляду. В свою чергу ОСОБА_2 постійно перебувала за межами України та не допомагала тітці у догляді за бабусею ні матеріально, ні у будь-який інший спосіб.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає разом із ОСОБА_5 , який є онуком померлої, протягом 7 років, однак з ОСОБА_2 познайомилася лише на третій рік їхнього спільного життя із чоловіком, оскільки остання проживала в Італії, та приїздила дуже рідко. Також зазначила, що відповідачка будь-якої допомоги бабусі не надавала та не піклувалася про неї, усі витрати по лікуванню та догляду несла позивачка, яка й здійснювала постійний догляд за ОСОБА_3 . Сімейні відносини погіршилися через гроші. Постійний догляд за ОСОБА_3 здійснювала ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитана в ході розгляду справи, суду пояснила, що з позивакою та відповідачкою є родичами. З сестрою ОСОБА_2 у них були доброзичливі відносини, однак бачилися рідко, оскільки остання проживає за кордоном, однак погіршилися після смерті бабусі. Щодо стану здоров`я ОСОБА_3 то суду пояснила, що бабуся померла у віці 99 років та через свій похилий вік та стан здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, який їй надавала виключно ОСОБА_1 . Відповідачка участі в догляді за бабусею не приймала, а також ніяким іншим чином не допомагала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Так, ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 Сивоконь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла у віці 99 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25.01.2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ (а.с.14)).

Відповідно до довідки №22 від 25.01.2021 року, причиною смерті ОСОБА_3 , стала - ішемічна хвороба серця (а.с.15).

Позивач здійснила поховання ОСОБА_3 , що підтверджується рахунками замовлень на організацію та проведення поховань від 25.01.2021(а.с.38-39).

Так, статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина перша статті 1266 ЦК України).

Так, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина на належне їй на праві власності спадкове майно й відповідно заведена спадкова справа 67605354 від 06.05.2021 року Приватним нотаріусом Макеєвою Н.В., що також підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру №65100863 від 09.06.2021 року.(а.с.16)

Зокрема, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 увійшла частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 28.01.1997 року(а.с.22), а також земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_2 у садівничому товаристві «Садовод», розміром 0,0407 га, цільове призначення для ведення садівництва, що належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту про право приватної власності на землю №273/7 від 07.04.1998 року(а.с.23) та депозитні рахунки в банках.

З метою прийняття спадщини, у встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. із заявою про прийняття спадщини(а.с.88).

Із заявою про прийняття спадщини також звернулася й відповідачка ОСОБА_2 онука померлої у порядку визначеному ст.1266 ЦК України (а.с.76). Інші спадкоємці подали заяви про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом ОСОБА_1 , вказуючи на те, що відповідачка ОСОБА_2 будучи онукою померлої ОСОБА_3 , яка за життя мала ряд хронічних і невиліковних хвороб, зокрема була інвалідом ІІ групи із діагнозом церебральний атеросклероз, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, достовірно знаючи про хворобливий та безпорадний стан бабусі та потребу останньої у наданні допомоги, ухилялася від надання такої допомоги, що полягало у її бездіяльності, спрямованій на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, у зв`язку із чим просила на підставі ст.. 1224 ЦК України усунути її від спадкування.

Так, відповідно до положень цивільного законодавства, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При цьому, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, при розгляді спорів даної категорії підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зокрема, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 була особою похилого вік (на момент смерті їй виповнилось 99 років), мала проблеми із здоров"ям.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.03.2022 року було призначено у справі посмертну судово-медичну експертизу.

Відповідно до висновку експерта №025, ОСОБА_3 враховуючи історії її хвороб потребувала стороннього догляду з моменту присвоєння їй другої групи інвалідності (а.с.136-142).

Разом з тим, установивши, що померла ОСОБА_3 отримувала усю необхідну допомогу та піклування від позивачка, й відповідно позивачка ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача, а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

При цьому, не участь відповідачки у витратах та здійснені процедури поховання спадкодавця за змістом частини ч.5 ст.1224 ЦК України не може вважатись ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавці.

Таким чином, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 при житті потребувала допомоги саме від відповідачки ОСОБА_2 , зверталася до неї по допомогу, а та будучи обізнаною про необхідність надання такої допомоги та маючи можливість її надати, свідомо та умисно ухилялася від надання допомоги бабусі.

Отже, враховуючи те, що позивачкою не надано, а судом не здобуто доказів, які б свідчили про ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю, та не доведено, що вона вчиняла умисні дії чи бездіяльність з метою ухилитися від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало