справа №176/106/22
провадження №2/176/261/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді КУЧМИ В.В.,

за участю секретаря судових засідань ПЕТРЕНКО Н.В.,

розглянувши в місті Жовті Води Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати протиправним та скасувати наказ №1481-ос від 07.12.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від роботи з 09 грудня 2021 року. Поновити його на роботі та рішення в цій частині допустити до негайного виконання. Стягнути з відповідача на користь позивача, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2021 року до моменту призупинення відсторонення від роботи. Відновити становище, яке було напередодні наказу.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем він перебуває у трудових відносинах та є працівником ДП «СхідГЗК», працює складачем поїздів 6-го розряду дільниці експлуатації руху залізничного цеху гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК». 07.12.2021 року наказ №1481-ос від 07.12.2021 року про відсторонення йому не надали для ознайомлення з причин його особистої незгоди з наказом. 11.12.2021р. він прийшов на своє місце роботи, але дирекція цеху не допустила його до роботи, мотивуючи не допуск тим, що він не надав сертифікату вакцинування відCOVІD-19. Так як у нього не було наказу про його відсторонення і його не допускали до роботи, він мусив викликати СОГ для захисту свого права на працю. Йому відомо, що деталізовану інформацію про стан здоров`я (діагноз та методи лікування) не мають права вимагати за місцем роботи чи навчання. Право на нерозголошення конфіденційної інформації про людину гарантується Конституцією України. Спірний наказ він отримав на руки 11 грудня 2021 року і на момент відсторонення від роботи не мав жодних ознак респіраторної хвороби. Позивач вважає, що у роботодавця не вбачається законних підстав примушувати працівників вакцинуватися від корона вірусної хвороби та відсторонювати працівників від роботи за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Крім того, на думку позивача жодна з дозволених вакцин або інший медичний імунобіологічний препарат для специфічної профілактики корона вірусної хвороби COVІD-19 не пройшли всіх стадій дослідження, тому їх обов`язковість це посягання на його здоровя та життя. Також, на думку позивача, будь-які нормативно-правові акти юридичної особи Міністерства охорони здоров`я України не мають юридичної сили, якщо вони направлені на обмеження правоздатності та дієздатності громадян , що змусило його звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою від 18 січня 2022 року відкрито провадження за вищезазначеним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, де останній вважає пред`явлені позовні вимоги необґрунтованими нормами чинного трудового законодавства і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 91 ЦК України та ст. 62 ГК України ДП «СхідГЗК» є самостійним суб`єктом господарювання і діє на основі статуту. 09 грудня 2021 року набрав чинності наказ Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Отже, пунктом 6 цього Переліку визначено, що працівники ДП «СхідГЗК» мають обов`язково отримати профілактичне щеплення проти COVID-19, оскільки ДП «СхідГЗК» відноситься до підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83. Тому наказом в.о генерального директора від 18.11.2021 №444 було визначено дії працівників ДП «СхідГЗК» щодо виконання наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393. Даний наказ є організаційно-розпорядчим документом, який було видано керівником підприємства в межах його повноважень щодо здійснення керівництва підприємством на підставі ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України та Статуту ДП «СхідГЗК» і як такий, що відповідає нормам чинного законодавства України. Накази в.о. генерального директора від 18.11.2021 №444 та спірний наказ від 07.12.2021 №1465о/с «Про відсторонення ОСОБА_2 » є організаційно-розпорядчими документами та які було видано керівником підприємства і стосуються організаційних питань, тобто основної діяльності. Чинним законодавством України заборонено втручання у господарську діяльність будь-кому і навіть суду. Також, відповідач заперечує проти твердження позивача, що відповідач порушив його право на працю, гарантоване ст.. 43 Конституції України та КЗпП України, тому що відповідно до роз`яснення Державної служби України з питань праці від 28.10.2021 №7366/1/4.1-21 роботодавець може відсторонити працівника від роботи, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством ст.. 46 Кодексу законів про працю України. До інших випадків , передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Це передбачено статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Тому, як інформувала Державна служба України з питань праці, відмова або ухилення працівника від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для його відсторонення. Якщо працівник не надає сертифікат про проходження обов`язкового щеплення це також є підставою для його відсторонення від роботи. Так як позивач є працівником ДП «СхідГЗК», не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, не має протипоказань до вакцинації, керівник відповідача зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити позивача від роботи задля уникнення адміністративної відповідальності у вигляді штрафу від 2000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 34000 до 170000 грн. ст. 44-3 КУпАП. Окрім того відповідач зазначає, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується таких захід у виняткових випадках і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відповідь на відзив від позивача до суду надійшла раніше ніж сам відзив від відповідача, а саме 27.01.2022 року ймовірно позивач отримав відзив поштою набагато раніше ніж суд. Так, у своїй відповіді на відзив, окрім обставин, викладених у позовній заяві зазначив, що оспорюваним наказом, крім усього іншого відповідач порушив його право на працю, гарантоване Конституцією України. Також, позивач послався на п.1.2.5, п.2.1 та п. 2.5 Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом МОЗ України від 14 квітня 1995 року №66, де зазначено, що працівника може бути відсторонено від роботи за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, а оскільки цього зроблено не було це є також підставою для визнання оспорюваного наказу протиправним.

Ухвалою від 14 лютого 2022 року зупинено провадження по даній цивільній справі.

Ухвалою від 06 травня 2022 року поновлено провадження по даній справі.

16 червня 2022 року від відповідача на адресу суду надійшла заява з проханням долучити до матеріалів справи копію наказу №245/ос від 01.03.2022 Про допуск до роботи працівника ДП «СхідГЗК» ОСОБА_1 .

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює складачем поїздів 6 розряду дільниці експлуатації руху залізничного цеху гідрометалургійного заводу ДП «СхідГЗК». (а.с.9-10)

На виконання вимог п. 6 наказу МОЗ України від 01.11.2011 № 239, з метою забезпечення стабільного виробничого процесу в усіх структурних підрозділах підприємства, враховуючи вимоги наказів Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, від 01.11.2021 № 2393, керуючись нормами ст. 10 Закону України «Про законодавство України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та ст. 46 КЗпП України, ДП «СхідГЗК» видало наказ від 18.11.2021 р. № 444, яким працівникам підприємства, кожному персонально у строк до 03.12.2021 р. необхідно надати безпосередньому керівнику, а керівникам відділів, служб, цехів, лабораторій тощо у строк до 06.12.2021 р. до служби (груп) по роботі з персоналом документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVSD-19, наприклад: документ, який підтверджує, що працівник отримав повний курс вакцинації або одну дозу дводозової вакцини від COVІD-19, включеної ВОЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, міжнародний, внутрішній сертифікат, або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини, чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВОЗ до переліку дозволених в надзвичайних ситуаціях, довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений коронавірус, яка дає можливість бути допущеним до роботи, залишаючись невакцинованим протягом строку, зазначеному у цій довідці, довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого МОЗ від 16.09.2021 року № 595. Згідно із п.2.1. Наказу № 444 від 18.11.2021 року, до роботи допускаються з 09.12.2021 року (з першої зміни) тільки ті працівники, які пройшли обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, або надали довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений коронавірус чи довідку про абсолютні протипоказання до щеплення, зазначені в п.1 цього наказу. Згідно із п.3 керівник підрозділу (безпосередній керівник працівника), який допустить невакцинованого працівника до роботи підлягає адміністративній відповідальності у вигляді штрафу від 2000 до 10000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто від 34000 до 170000 грн. (ст.44-3 КУпАП). (а.с.17)

Акту про відмову (ухилення) ОСОБА_1 від вакцинації проти COVІD-19 та/або ненадання документа, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19, або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 сторонами суду надано не було. Тому є підстави вважати, що останній не складався, що є порушенням процедури відсторонення працівника від роботи.

Наказом від 07.12.2021р. №1481-ос «Про відсторонення ОСОБА_1 », останнього відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 на строк до усунення причин, що його зумовили, а саме, ненадання документу, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою №028-1/о, затвердженої МОЗ України. Крім того, даним наказом позивачу було визначено місце перебування на час відсторонення на дому та було доручено начальнику служби по роботі з персоналом та головному бухгалтеру підприємства період його відсторонення не зараховувати до стажу, що дає право на щорічну відпустку та не здійснювати сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності. (а.с.7)

Висновки суду.

Статтею 43 Конституції кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.

Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина.

Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.

Відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить постанова Кабінету Міністрів України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України і лише до її повноважень віднесено прийняття законів.

Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.

Згідно норм статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Отже, враховуючи вище наведене, можна прийти до висновку, що відсторонення від роботи на підставі відмови від проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 є незаконним, оскільки такі дії є фактичним втручанням та порушенням права людини на працю та права заробляти працею на життя, втручання в які дозволено виключно законами України.

Відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України встановлено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 27 цього ж Закону обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Стосовно позивача таке подання про відсторонення від роботи відсутнє.

Відповідно до вказаного, за відсутності в роботодавця належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який відмовляється або ухиляється від профілактичних щеплень, вбачається неправомірним.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, необхідно зауважити, що відповідач, відсторонюючи ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати визначає місцем перебування на час відсторонення на дому. Однак відсторонення від роботи не є лікарняним чи простоєм, які оплачуються підприємством та під час яких, працівнику належно знаходитись на дому. Таким чином, на думку суду, визначаючи місцем перебування позивача на час відсторонення на дому, відповідач грубо порушив Конституційні права позивача, зокрема право заробляти собі на життя працею. Крім того, на думку суду, відповідачем було порушено процедуру відсторонення працівника ОСОБА_1 від роботи, оскільки немає доказів того, що останнього ознайомлювали з наказом №444 від 18.11.2021 року, складали акт відмови працівника від проведення профілактичного щеплення від COVІD-19, чи відмови надати довідку про наявні протипоказання проти щеплення чи довідку про одужання від COVІD-19. Крім того, ОСОБА_1 не пропонувалось надати свої пояснення з приводу відсторонення від роботи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність відсторонення позивача від роботи. Крім того, суд звертає увагу також на те, що відповідачем у спірному наказі не зазначено строк на який працівник буде відсторонений від роботи. Формулювання «до усунення умов, що його зумовили» є на думку суду не коректним, оскільки у наказі повинні чітко бути зазначені умови за якими працівника буде поновлено на роботі.

Посилання в оспорюваному наказі відповідача на п.41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, зі змісту якого, серед іншого, вбачається, що керівникам слід забезпечити відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком за наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, не може будь-яким чином змінити процедуру відсторонення, визначену п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки дана Постанова КМУ є підзаконним нормативним актом, тобто має нижчу силу і не може змінювати правове регулювання, визначене законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування Наказу №1481-ос від 07.12.2021 «Про відсторонення ОСОБА_1 », є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про поновлення ОСОБА_1 на роботі слід зазначити наступне.

24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/22 «Про введення воєнного стану в Україні»

Наказом Міністерства охорони здоров`я (далі МОЗ) від 25 лютого 2022 року № 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2022 року за № 256/37592, зупинено дію наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні.

Враховуючи, що вищезгаданий наказ МОЗ слугував підставою для видання відповідних розпорядчих актів (наказів, розпоряджень) роботодавців щодо відсторонення від роботи невакцинованих від COVID-19 працівників, відсторонених працівників роботодавці повинні були допустити до роботи з 25 лютого 2022 року.

Матеріали справи містять копію наказу №245/ОС від 01.03.2022 року «Про допуск до роботи працівника ДП «СхідГЗК», де наказано зупинити з 01.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні дію наказу від 07.12.2021 року № 1481-ос «Про відсторонення ОСОБА_1 » та допустити до роботи раніше відстороненого від роботи складача поїздів 6 розряду дільниці експлуатації руху залізничного цеху гідрометалургійного заводу ДП «СхіГЗК», ОСОБА_1 . З 01.03.2022 року здійснювати нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 , тому підстав для поновлення його на роботі у суду немає.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

Враховуючи ту обставину, що трудовим законодавством не врегульовано порядок відновлення права працівника у зв`язку з незаконним відстороненням та компенсації у зв`язку з цим втраченої заробітної плати, суд приходить до висновку, що в даному випадку є всі підстави для застосування аналогії закону та вирішити питання поновлення порушеного права та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відсторонення без збереження заробітної плати, застосовуючи порядок визначений в ст.235 КЗпП України.

У відповідності до зазначеної норми матеріального права, порушені права працівника незаконними діями роботодавця (звільнення, переведення, відсторонення тощо) підлягають захисту шляхом їх поновлення та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А оскільки за дослідженим вище наказом про допуск до роботи позивача з 01 березня 2022 року та оскільки суд прийшов до висновку про незаконність спірного наказу про відсторонення від роботи з відповідача на користь позивача має бути стягнуто заробітну плату за час незаконного відсторонення, тобто з 09 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року.

Згідно з п.5 Постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до графіку змінності персоналу дільниці №51 експлуатації руху ЗЦ ГМЗ на грудень 202021 року та довідки про середнього динну заробітну плату, надані відповідачем, вбачається, що позивач працював на підприємстві позмінно, відпрацьовував 12 годин за зміну, зміни могли припадати і на вихідні дні за місяць відпрацьовував 168 годин. Сердньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 68,21 грн. (а.с.27-28). Таким чином розрахунок середнього заробітку за час незаконного відсторонення має бути розраховано виходячи з погодинної оплати його праці. Так, у грудні місяці 2021 року позивач відпрацював 10 змін по 12 годин (68,21х10 змін х12 годин =8185,20 грн.) січні місяці 2022 року позивач міг відпрацювати 14 змін по 12 год. (68,21х14 змін х12 год.=11459,28 грн.) у лютому місяці 2022 року позивач міг відпрацювати 13 змін (68,21х13 змін х 12 год. = 10640,76 грн.). Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 09 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року складає 8185,20+11459,28+10640,76= 30285,24 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Дана сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Крім того, частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних зокрема визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення на роботі та стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1984,80 грн. за дві вимоги немайнового та майнового характеру.

Керуючись ст. ст.277 ЦК України, ст.ст.3,12,141,258,259,265,273,354,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ за підписом в.о. генерального директора ДП «СхідГЗК» С.В. Шовгелі за №1481-ос від 07.12.2021 року «Про відсторонення ОСОБА_1 ».

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води вул. Горького. б. 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року в розмірі 30285 (тридцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн. 24коп.

Сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць.

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», 52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води вул. Горького. б. 2, на користь держави судовий збір 1984,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області: В.В. КУЧМА