ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4350/22 Справа № 176/353/22 Головуючий у першій інстанції: Крамар О.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справупо апеляційній скарзі Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.01.2020 року близько 01 год. 20 хв. в смт. Вишневе Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , 1983 року народження, керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», р.н. НОМЕР_1 допустив з`їзд автомобіля у водойму. Внаслідок даної ДТП пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень померла. 12.01.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 27.04.2020 року за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України було винесено Постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". 29.01.2020 року в ТОВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" було скеровано повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування від 27.01.2020 року із додатками, з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане з моральною шкодою в сумі 56676,00 грн., та заяву на виплату страхового відшкодування від 27.01.2020 року із додатками, з вимогою виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (до 14 років) в сумі 170028,00 грн. Відповідач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 56676,00 грн. 29.07.2021 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у справі №176/477/21 частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнув з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, щомісячно по 2361,50 грн, починаючи з 13.02.2020 року до 24.03.2024 року та щомісячно по 2361,50 грн. починаючи з 13.02.2020 року до 16.02.2030; - але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АО5926378 в загальному розмірі 170028,00 грн. 11.06.2021 року в ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено заяву з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 48070,00 грн. Страхової виплати відшкодування понесених витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника ТДВ СК "Альфа-Гарант" не виконало. Позивач, як чоловік, що втратив жінку, поклав на себе витрати, пов`язані з виготовленням та спорудженням загиблій ОСОБА_3 надгробного пам`ятника і 29.04.2021 року поніс витрати у сумі 48070,00 грн. Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на день смерті потерпілої) встановлений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власник наземних транспортних засобів, укладеним після набрання чинності цим розпорядження: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих - 260000,00 гривень на одного потерпілого. ТДВ СК "Альфа-Гарант" здійснив виплату у розмірі 56676,00 грн. на відшкодування моральної шкоди на стадії досудового врегулювання справи та 170028,00 грн. згідно рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у справі №176/477/21. Загалом ТДВ СК "Альфа-Гарант" здійснила виплату на суму 226704,00 грн. (56676+170028). Тому, позивач просив стягнути з ТДВ "СК "Альфа-Гарант" на його користь 33296,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника; стягнути 9000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 33296 (тридцять три тисячі двісті дев`яносто шість) гривень страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правової допомоги в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн.

В апеляційній скарзі ТДВ "СК "Альфа-Гарант", посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 33296,00 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткове скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом, що постановою Слідчого управління ГУ НП в Дніпропетровській області від 27.04.2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000030 від 12 січня 2020 року, за ч.3 ст.286 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України (а.с. 9-13).

З постанови про закриття кримінального провадження від 27.04.2020 року вбачається, що висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу №19/104-9/2/124 від 20.01.2020 року була встановлена повна справність автомобілю «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Висновком судово-автотехнічної експертизи, проведеної в Дніпропетровському НДЕКЦ встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог а.а.12.4 та 12.1 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору могли б знаходитись в причинному зв`язку з ДТП (а.с. 9-13).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.01.2020 року, виданим Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с. 29).

ОСОБА_1 перебував із померлою ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого виконкомом Грушуватської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, актовий запис №2 (а.с. 30).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29.07.2021 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_4 , до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, щомісячно по 2361,5 грн, починаючи з 13.02.2020 до 24.03.2024 та щомісячно по 2361,5 грн, починаючи з 13.02.2020 до 16.02.2030; - але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, встановленої страховим полісом №АО5926378 в загальному розмірі 170028 грн. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 14-21).

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 11.06.2021 року звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування та просив виплатити страхове відшкодування, пов`язаного із витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 48070,00 грн (а.с. 22).

За виготовлення та монтаж пам`ятного знаку ОСОБА_1 сплатив 48070,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 29.04.2021 року та Актом приймання-передачі виконаних робіт №8285 від 09.03.2021 року (а.с. 23-26).

04.10.2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з адвокатським запитом про те, чи здійснена виплата страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження пам`ятника (а.с. 27).

11.10.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_5 , що виплата страхового відшкодування з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 здійснюється згідно рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29.07.2021 року по справі №176/477/21 (а.с. 28).

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АО№5926378 діючий на 12.01.2020 року (а.с. 34).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

За змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

У цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника. За загальним правилом, у разі понесення таких витрат на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, а кредитором - особа, яка здійснила такі витрати.

При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі з відшкодування витрат на спорудження.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди; страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.3. статті 27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У пункті 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 36.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

В пункті 4 постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В пункті 7 постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант"; приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 в установлений законом строк звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на виготовлення і спорудження пам`ятника, та надав необхідні документи, - місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування за виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

Доводи апелянта, що позивачем заявлені позовні вимоги не з приводу стягнення "грошової компенсації за понесені витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника", а з приводу стягнення "страхового відшкодування", які вже було стягнуто у цивільній справі №176/477/21 є безпідставними. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання апелянта на те, що підстави позову у даній цивільній справі №176/353/22 становлять обставини, якими позивач обгрунтовував свої вимоги в раніше прийнятому рішенні у цивільній справі №176/477/21, тобто позови - тотожні, є необґрунтованими. Оскільки, з рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2021 року у цивільній справі №176/477/21 вбачається, що підставою для подання позову було відшкодування шкоду у зв`язку з втратою годувальника, а у даній цивільній справі №173/353/22 підставами подання позову є стягнення грошової компенсації за понесені витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині розподілу місцевим судом судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія зазначає наступне.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги надано Додаток №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16.03.2021 року №0282-ц, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер серії ВС №1122988 від 11.01.2022 року.

Належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, є докази, які доводять сплату коштів (квитанції, платіжні доручення, тощо).

Проте, позивачем до суду не надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України, а саме: акт приймання-передачі наданих послуг, копію договору про надання професійної правничої допомоги, квитанції, платіжні доручення, що унеможливлює встановити, що зазначені витрати були понесені позивачем саме у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою.

Тому підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

У стягненні з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

В іншій частині рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова