Справа № 495/972/20
№ провадження 2/495/481/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
29 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Мельник Ю.В.
Справа № 495/972/20
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування реєстрації права власності,
Стислий виклад позиції позивача
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до суду надійшли копії виданих третьою особою свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим він використовуючи надане йому ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України право та подачу наступної позовної заяви (уточненої), яка є остаточною.
На підставі свідоцтва про право власності від 10 вересня 1992 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів, його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками цілого житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .
На час смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) він з матір`ю постійно проживали з ним в одному будинку та вважались такими, що прийняли спадщину.
Остання складалась з батьківських 1/2 частин будинку, яка стала належати їм, як спадкоємцям, з часу її відкриття.
Таким чином, він та мати прийняли спадщину кожний по 1/4 частині будинку.
До державної нотаріальної контори з заявою на видачу свідоцтв про право на спадщину ні він, ні матір в той час не зверталися.
На час смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) він постійно проживав з нею в одному будинку та вважається таким, що прийняв спадщину.
Остання складалась з материнських 3/4 частин будинку, яка стала належати йому, як спадкоємцю, з часу її відкриття.
До нотаріальної контори з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину він звернувся у 2018 році.
Таким чином ним після смерті батьків отримано у спадщину цілий будинок, а саме: 1/4 частину після смерті батька та 1/3 частини після смерті матері (1 /4 + 3/4 = 1).
На час смерті батька у спірному будинку, згідно довідки № 307, було зареєстроване його місце проживання та місце проживання матері.
На час її смерті реєстрацію свого місця проживання він не міняв і крім нього місце проживання інших осіб в будинку не реєструвалось, що підтверджується довідкою № 306, в матеріалах справи.
Факт його постійного проживання в спірному будинку підтверджується також його паспортом громадянина України, в якому проставлений штамп по прописці.
Його рідний брат ОСОБА_5 (батько відповідача) помер за життя їх батьків - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Білгород-Дністровський міськрайонний суд (справа № 1505/2540/2012) своїм рішенням від 30 червня 2015 року задовольнив позов ОСОБА_2 до нього, встановив факт прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті матері (його бабусі) та визнав за ним право власності на спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року, суд задовольнив його апеляційну скаргу, рішення скасував та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до нього.

Рішення суду апеляційної інстанції останнім в касаційному порядку не оскаржене та набрало чинності 20 квітня 2016 року.

Таким чином рішенням суду встановлена відсутність у відповідача права на спадкування.

Видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

Перше свідоцтво: згідно поданої заяви нотаріус 17 березня 2018 року видав йому свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 1105, лише на 1/2 частку успадкованого будинку та при цьому неправильно зазначив в свідоцтві склад спадщини.

Так у свідоцтві вказано, що в цілому спадщина складається з 3/4 часток житлового будинку, а саме: з 1/2 частки, яка належала матері на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок та 1/4 частки, яка перейшла до неї після смерті батька та яку вона прийняла, але не оформила свої спадкові права.

Однак нотаріус не вказав у виданому свідоцтві про ще одну частину спадщини, а саме: 1/4 частку, яка належала його померлому батькові, яку успадкував він та прийняв її, але не оформив свої спадкові права.

Таким чином загальний склад спадщини, яку він прийняв після смерті своїх батьків, але не оформив свої спадкові права та на яку має право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з однієї цілої частини житлового будинку.

Друге свідоцтво: нотаріус також видав йому 25 лютого 2020 року, реєстровий № 224, дублікат зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за законом замість втраченого, у верхньому правому кутку якого зробив надпис «дублікат, що має силу оригіналу».

Склад спадщини в цьому свідоцтві також встановлений неправильно з огляду на наведені вище обставини.

Третє свідоцтво: на ім`я відповідача, нотаріус видав 27 грудня 2019 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку будинку (реєстровий № 1535) та зареєстрував цю частку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 103.

Вважає, що свідоцтво видане в порушення законодавства, бо не відповідає рішенню суду, яке набрало чинності та підлягає виконанню.

Таким чином, ним після смерті батьків отримано у спадщину цілий будинок, а саме: 1/4 частину після смерті батька та 3/4 частини після смерті матері (1/4 + 3/4 = 1), на які він право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, в зв`язку з чим він і вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

19 лютого 2020 року Ухвалою судді Шевчук Ю.В. провадження у зазначеній справі було відкрито з призначенням справи до її підготовчого розгляду. (а.с. 27)

19 лютого 2020 року, Ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В., задоволена заява позивача про забезпечення позову. (а.с. 29-30)

19 листопада 2020 року, ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В., у задоволені клопотання відповідача про прийняття зустрічного позову було відмовлено. ( а.с. 65-66)

19 листопада 2020 року Ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В. задоволено клопотання позивача про витребування доказів по справі. ( а.с. 67-68)

26 жовтня 2021 року Ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В., клопотання адвоката Шаркевич Я.В. про відвід судді було задоволено. (а.с. 111-112)

27 жовтня 2021 року, розпорядженням № 376, призначений повторний автоматизований розподіл судової справи. ( а.с. 113)

27 жовтня 2021 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справа розподілена судді О.Ю. Прийомової. ( а.с. 114)

28 жовтня 2021 року Ухвалою судді Прийомової О.Ю. справа прийнята до провадження з призначенням підготовчого розгляду справи. ( а.с. 115)

06 липня 2022 року Ухвалою суду, підготовче провадження у справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи. ( а.с. 157)

Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Павленко В.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, на заочний розгляд справи згодний.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, у зв`язку з великою завантаженістю в роботі.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 29 листопада 2022 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право власності від 10 вересня 1992 року, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками цілого житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . (а.с. 4)

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . ( а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с.9)

Батько відповідача, рідний брат позивача ОСОБА_5 , помер за життя батьків - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 . (а.с. 7)

Відповідно довідки № 307 від 17 лютого 2020 року, виданої КП «ЖЕО№1», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , 1933 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , 1934 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , син, 1963 року народження, зареєстрований з 1987 року. (а.с. 11)

На час смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач залишився постійно проживати з нею в будинку.

Як спадкоємець першої черги, що прийняв спадщину, позивач у 2018 році звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва, після чого були видані три свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: 17 березня 2018 року, за реєстровим № 1105, свідоцтво видане йому на Ѕ частину будинку; 27 грудня 2019 року, за реєстровим № 1535, свідоцтво видане відповідачу ОСОБА_2 на 1/2 частку будинку; 25 лютого 2020 року за реєстровим № 224, свідоцтво видане позивачу, як дублікат замість втраченого, у верхньому правому кутку якого є надпис «дублікат, що має силу оригіналу». (а.с. 72-73)

Також за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 103.

Матеріалами справи також встановлено, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом, (справа № 1505/2540/2012), рішенням від 30 червня 2015 року, було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , встановлений факт прийняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщини, яка відкрилась після смерті його бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та складається з : 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.09.1992 року; та спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та складається з : 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.09.1992 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме : на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з : літ. «А1, а» - житлового будинку, літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г», «Д» - сараїв, №1-5 споруд, літ. «В» - вбиральні. (а.с. 12-13)

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року, задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду було скасоване та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В рішенні суд апеляційної інстанції вказав: «Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач має право на спадкування відповідно до положень статті 1266 Цивільного кодексу України, проте не врахував права відповідача як спадкоємця першої черги, який вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини». (а.с. 14-15)

Рішення суду апеляційної інстанції відповідачем в касаційному порядку не оскаржене та набрало чинності 20 квітня 2016 року.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами, встановленими частинами 1 4 статті 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Внаслідок смерті особи, за положеннями ст. 1220 ЦК України, відкривається спадщина.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкування за правом представлення передбачене статтею 1266 Цивільного кодексу України.

Якщо спадкоємець за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (стаття 1276 Цивільного кодексу України), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Пунктом 20 своєї Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України рекомендував судам вирішувати справи про спадкування за законом на основі правил глави 86 Цивільного кодексу України, а також те, що спадкування за законом здійснюється почергово.

Отже онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на момент відкриття спадщини не має в живих того родича, який був би спадкоємцем за встановленою законом чергою на спадкування.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування: у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, у випадку усунення таких спадкоємців від спадкування, у випадку неприйняття усіма спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви про відмову нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до Постанови ВС від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Верховний суд зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини".

Таким чином спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт про реєстрацію за місцем проживання спадкодавця і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Стаття 1300 ЦК України передбачає, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18, ЄДРСРУ № 74055079) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18, ЄДРСРУ № 91854868 ) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Матеріалами справи достовірновстановлено, що позивач разом з матір`ю ОСОБА_4 проживали разом із батьком ОСОБА_3 на час його смерті та вважались такими, що прийняли у спадщину на належну йому 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , порівну - кожен по 1/4 частині.

До нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину за законом вони в той час не зверталися.

На час смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 проживав разом з нею та вважається таким, що після її смерті прийняв спадщину, яка складалась з належної її 1/2 частини будинку та прийнятих нею у спадщину від свого чоловіка ОСОБА_3 , ј частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим спадкова маса після її смерті складала ѕ частин будинку.

Цю частину будинку позивач прийняв у спадщину та вони стали належати йому, як спадкоємцю, з часу відкриття спадщини з дня смерті матері ОСОБА_4 .

Загалом після смерті батьків позивачем прийнято у спадщину цілий будинок, а саме: ј частина після смерті ОСОБА_3 та ѕ частини після смерті матері ОСОБА_4 , що складає одиницю (1/4 + 3/4= 1).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємець першої черги, у встановленому законодавством порядку прийняв спадщину у вигляді цілого житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому з часу її відкриття.

Відповідач, спадкоємець п`ятої черги, не має права на спадкування у зв`язку з наявністю спадкоємця попередньої черги.

Внук спадкодавця, яким є відповідач, мав би право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала б за законом його батькові у випадку, якщо останній був би живим на час смерті своїх батьків, однак батько відповідача, ОСОБА_5 , помер ще при житті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - 27 квітня 1992 року.

Після звернення позивача у 2018 році до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, йому були видані три свідоцтва, в яких нотаріусом невірно зазначено склад спадщини; третє свідоцтво, видане на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі скасованого судом Апеляційної інтенції рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду від 30 червня 2015 року.

Ураховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, виходячи із доведеності позивачем позовних вимог, суд приходить висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування реєстрації права власності у повному обсязі та вважає за необхідне визнати недійсним, видане ОСОБА_1 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 2018 року, реєстровий № 1105, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати недійсним, видане ОСОБА_1 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 2020 року, реєстровий № 224, який має силу оригіналу; визнати недійсним, видане на ім`я ОСОБА_2 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2019 року на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстровий № 1535; скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 103 об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1268, 1296, 1301 ЦК України,, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування реєстрації права власності - задовольнити.

Визнати недійсним, видане ОСОБА_1 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 2018 року, реєстровий № 1105, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним, видане ОСОБА_1 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 2020 року, реєстровий № 224, який має силу оригіналу.

Визнати недійсним, видане на ім`я ОСОБА_2 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2019 року на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстровий № 1535.

Скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 103 об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, місцезнаходження: 67700, вул. Олімпійська, 12 в м. Білгород Дністровському Одеської області.

Повний текст рішення складений 09 грудня 2022 року.

Суддя: