Справа № 754/7880/22
У Х В А Л А

15 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року відмовлено у задоволені позову. Повний текст судового рішення складено 25.10.2022 року. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 05.12.2022 року позивач на електронну адресу суду направив апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

07.12.2022 року апеляційним судом було витребувано матеріали даної цивільної справи з Деснянського районного суду міста Києва.

08.12.2022 року на адресу Київського апеляційного суду засобами поштового зв`язку від скаргою ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка була направлена на електронну адресу апеляційного суду є абсолютно ідентичною апеляційній скарзі, яка була направлена ним до суду засобами поштового зв`язку, у суду немає підстав вважати, що це дві різні апеляційній скарги. Цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено можливість прийняття судом від однієї ж особи декількох апеляційних скарг на одне й те ж судове рішення. Тому, апеляційний суд вважає за можливе розглядати зазначені вище скарги як одну апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апелянтом порушено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на поважність причин його пропущення. В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення його представник отримала 26.10.2022 року. Посилаючись на введення на території України воєнного стану, застосування аварійних відключень електроенергії, тривалу відсутність електропостачання, а також на неможливість представником позивача почати роботу над написанням апеляційної скарги за станом здоров`я та у зв`язку з народженням дитини, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Дослідивши подану апеляційну скаргу та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання з огляду на наступне:

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник апелянта зазначала про неможливість почати роботу над написанням апеляційної скарги за станом здоров`я та у зв`язку з народженням дитини, при цьому, ні апелянт, ні його представник не зазначили підстав неможливості звернутися за правовою допомогою до іншої особи. При цьому, жодного посилання на обмеження стану здоров`я самого позивача скарга не містить.

Посилання представника апелянта на застосування аварійних відключень електроенергії, тривалу відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованою підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки військовий стан на території України оголошено 24 лютого 2022 року і з даного часу відбуваються масовані ракетні обстріли Російською Федерацією міста Києва та оголошуються повітряні тривоги. Разом з цим, судочинство в Україні продовжує здійснюватися у встановленому Законом порядку. Не було встановлено в Україні й повного припинення роботи комунальних служб та поштового зв`язку. При цьому, жодного доказу з приводу об`єктивної неможливості направлення скарги та сплати судового збору у цих підставах надано не було.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди зобов`язанні вказувати підстави, на які вони посилаються як на підставу поновлення строку.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути лише конкретні обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і об`єктивно унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічний за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 697/2360/21 та у постанові від 19 жовтня 2022 року № 398/1739/15.

Таким чином апеляційний суд позбавлений можливості визнати наведені апелянтом причини пропуску строку поважними та поновити його.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). Зважаючи на викладене, клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає до задоволення, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням апелянту строку для зазначення підстав для поновлення такого строку.

У відповідності до положень ч. 3 та ч.4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення встановлених законом строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року залишити без руху, надавши строк для усунення виявлених в ній недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку, якщо протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду не буде подано заяву із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження або вказані в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.О. Журба