Дата документу 06.12.2022 Справа № 322/307/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/307/22
Провадження №22-ц/807/2137/22
Головуючий в 1-й інстанції - Губанов Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,
секретарІльїна Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Острика Сергія Юрійовича на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року, ухвалене у смт Новомиколаївка (повний текст рішення складено 23 вересня 2022 року) у справі за позовом першого заступника керівника Запорізької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про витребування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в порядку ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», в якому перший заступник керівника Запорізької окружної прокуратури просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 №8-9539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» в частині затвердженім розробленого ФОП ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :12:002:0084 у власність для ведення особистого селянського господарства на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236) для ведення особистого селянського господарства, на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за межами населеного;

- витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області (, вул. Українська, буд. 34, смт Новомиколаївка, Новомиколаївський район, Запорізька область, 70101) земельну ділянку загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.11.2020 №8-8934/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0064, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту. На підставі зазначеного наказу, 19.11.2020 за №39361318 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230). Надалі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2020, вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_4 . На підставі вказаного договору, 12.12.2020 за №39674167 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230). В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 №8-9539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений ФОП ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :12:002:0084, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту. На підставі зазначеного наказу, 11.12.2020 за №39705674 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236). Надалі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2021, вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_1 . На підставі вказаного договору, 13.02.2021 за №40541937 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236). Право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером :12:002:0084, що знаходиться на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту, вибула з державної власності внаслідок протиправного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду цільового призначення понад норму, встановлену законом. Фактично ОСОБА_2 протиправно отримав право власності на спірну земельну ділянку, повторно скориставшись правом на безоплатну приватизацію. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави внаслідок порушення закону не лише набувачем земельної ділянки, а й органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження цією земельною ділянкою - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, яке реалізувало повноваження розпорядника земель державної власності на території Запорізької області. При здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема, здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_2 про передачу спірної земельної ділянки у власність, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області відповідно мало не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити ОСОБА_2 у передачі спірної земельної ділянки у власність. Маючи, доступ до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області мали можливість перевірити наявність у ОСОБА_2 використаного права на безоплатну приватизацію земельної ділянки такого виду цільового призначення та площі. Оскільки 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляцїї у сфері земельних відносин», яким, зокрема, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п.24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, тому земельна ділянка площею 2,0000 га (кадастровий номер :12:002:0084), що знаходиться на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту, підлягає поверненню у комунальну власність, отже належним власником має бути Новомиколаїська селищна рада Запорізького району Запорізької області.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року, позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га з кадастровим номером: :12:002:0084 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь Запорізької обласної прокуратури кошти витрачені на сплату судового збору у 2022 році (за подачу позовної заяви у сумі 1240,50 грн. і заяви про забезпечення позову в сумі 620,25 грн.) при здійсненні представництва держави, у сумі 1860,75 грн (розрахунковий рахунок UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету-2800, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ЄРДПОУ 02909973).

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Запорізької обласної прокуратури кошти витрачені на сплату судового збору у 2022 році (за подачу позовної заяви у сумі 1240,50 грн. і заяви про забезпечення позову в сумі 620,25 грн.) при здійсненні представництва держави, у сумі 1860,75 грн (розрахунковий рахунок UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету-2800, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, ЄРДПОУ 02909973).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Острика Сергія Юрійовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що прокуратури не мали та не мають повноважень на подання позовів і представництва в суді інтересів територіальних громад в особі відповідних місцевих рад. Прокурором перед зверненням до суду не дотримано вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Витребувавши спірну земельну ділянку на користь Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області суд першої інстанції перебрав на себе дискреційні повноваження органів державної влади та місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, оскільки селищна рада ніколи не була власником земельної ділянки, а відповідно не є належним позивачем у справі. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідач ОСОБА_2 двічі провів саме безоплатну приватизацію земельних ділянок. Позивач, а саме Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області ніколи не була власником спірної земельної ділянки, а відповідно не може ставити питання про її витребування у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем, враховуючи, що відсутня підстава передбачена п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. Також, до участі у справі не було залучено дружину ОСОБА_1 , яка є співвласницею спірної земельної ділянки.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Запорізька окружна прокуратура зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.11.2020 за №8-8934/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0064, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту (а.с. 27).

19.11.2020 за №39361318 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.28 ).

Вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_4 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2020 (а.с.31, 32), і 12.12.2020 за №39674167 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.28 30).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 за №8-9539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений ФОП ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :12:002:0084, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту (а.с.33).

11.12.2020 за №39705674 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.34, 35).

Вказана земельна ділянка була продана ОСОБА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.02.2021 (а.с.37 - 40), і 13.02.2021 за №40541937 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.34 36).

Крім цього факти набуття права власності на згадані земельні ділянки ОСОБА_2 і зміни цього права додатково підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.40 43).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у 2021 році, повторно скориставшись своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки, вдруге набув у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області площею 2,0000 га із кадастровим номером :12:002:0084 для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту, оскільки у 2020 році вже отримував у власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0064, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області. Таким чином, факт того, що ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не перевірило реалізацію ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, призвів до безпідставного вибуття землі із державної власності, наслідком чого було порушено права держави, тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 №8-9539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», суперечить положенням ч.4 ст.116 ЗК України та п.б ч.1 ст.121 ЗК України. Водночас, вимога про визнання наказу ГУ Держгеокадастру незаконним та його скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Натомість, позов прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині витребування у ОСОБА_1 , на користь Новомиколаївської територіальної громади в особі Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером :12:002:0084.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до пункту "а" частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з пунктом "в" частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.11.2020 за №8-8934/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений Запорізькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0064, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за межами населеного пункту (а.с. 27).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 за №8-9539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність» затверджено розроблений ФОП ОСОБА_3 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність, зокрема, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :12:002:0084, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту (а.с.33).

Таким чином, ОСОБА_2 повторно скориставшись своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки, вдруге набув у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області площею 2,0000 га із кадастровим номером :12:002:0084 для ведення особистого селянського господарства, за межами населеного пункту, оскільки відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.11.2020 за №8-8934/15-20-СГ вже отримував у власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:002:0064, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Семенівської сільської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.

Доводи апеляційної скарги з приводу не доведення отримання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки повторно саме в порядку безоплатної приватизації, спростовуються змістом наказів ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 11.11.2020 року та 08.12.2020 року, які були прийняті у відповідності до норм Земельного кодексу України, які регулюють порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а також змістом договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 20.12.2020 року та 13.02.2021 року, відповідно до яких земельні ділянки, що є предметом договору є особистою приватною власністю продавця ОСОБА_2 , оскільки отримані ним внаслідок реалізації права на безоплатну приватизацію.

Факт того, що ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області не перевірило реалізацію ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, призвів до безпідставного вибуття землі із державної власності, наслідком чого було порушено права держави, тому, наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 №8-9539/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», суперечить положенням ч.4 ст.116 ЗК України та п.б ч.1 ст.121 ЗК України.

Вимога про визнання наказу ГУ Держгеокадастру незаконним та його скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому, позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на яке воно спрямоване.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з приводу того, що позовна вимога прокурора про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.12.2020 №8-9539/15-20-СГ, задоволенню не підлягає, оскільки не є ефективним способом захисту та не призведе до відновлення порушеного права.

Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Вказаний правовий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38) та від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).

Встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу. Видача ГУ Держгеокадастру спірного наказу не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, оскільки наказ ГУ Держгеокадастру, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на підставі положень статті 388 ЦК України.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 700/460/17 та від 04 листопада 2020 року у справі № 363/2301/17.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), серед багатьох інших, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 07 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Аналогічні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц (провадження № 14-76цс18).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) вказано, що під час розгляду цієї справи кінцевий набувач розпорядився його процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування земельної ділянки, що не позбавляє кінцевого набувача права заявити такий позов у разі ініціювання повернення земельної ділянки власникові. Навіть у випадку повернення земельної ділянки від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжної набувачки, в якої придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таку ж вимогу може заявити і проміжна набувачка до первинного набувача.

Враховуючи вищезазначене ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися з вимогою про відшкодування завданих збитків до продавця земельної ділянки.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу неправомірності звернення прокурора із даним позовом, то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України органи прокурату здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом.

Згідно з ч.4 ст.56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст.80 Земельного кодексу України, ст.ст.2, 170, 172, 326, 327, 374 Цивільного кодексу України право власності на землі державної та комунальної власності належать державі Україна та територіальним громадам, які реалізують це право через відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, такими органами є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру.

Відповідно до Положення, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Запорізької області, зокрема розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, а також одночасно наділене повноваженнями здійснення державного контролю (нагляду) за додержанням земельного законодавства.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області після виникнення правовідносин, наслідком яких стала передача у приватну власність земельної ділянки, що виступає предметом позову у цій цієї справи, не здійснювало захист державних інтересів в суді.

27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляцїї у сфері земельних відносин», яким, зокрема, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п.24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельна ділянка площею 2,0000 га (кадастровий номер :12:002:0084), що знаходиться на території Софіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за межами населеного пункту, розташована на території Новомиколаївської територіальної громади.

Отже, Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах і є належним позивачем.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

На виконання вимог ст.3 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою на адресу Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області скеровано лист №54-2219вих-22 від 30.05.2022 з викладом виявлених порушень вимог земельного законодавства та запропоновано протягом розумного строку самостійно вжити відповідних заходів, у тому числі у судовому порядку.

Листом №1528 від 02.06.2022 Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області повідомила, що, заходи, спрямовані на поновлення порушених інтересів територіальної громади Новомиколаївською селищною радою Запорізького району Запорізької області не вживались. Цим же листом повідомлено, що Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області для поновлення порушених інтересів територіальної громади не зверталась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання повернути земельну ділянку. Крім того, Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області для поновлення порушених інтересів територіальної громади не має змоги звернутись у 2022 році до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання повернути земельну ділянку у зв`язку з відсутністю коштів у місцевому бюджеті на сплату судового збору.

Таким чином, Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області захист інтересів держави не здійснила, і звернення прокурора в інтересах держави до суду із цим позовом є цілком обґрунтованим.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Острика Сергія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08 грудня 2022 року.

Судді: С.В. Кухар

В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко