Справа № 295/3891/21
Провадження № 22-ц/4808/999/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.

за участю представника відповідачки

адвоката Яблончука В.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 19 травня 2020 року вона передала в борг ОСОБА_4 18 300,00 доларів США в тимчасове безпроцентне користування в строк до 01 серпня 2020 року, про що остання власноручно склала розписку. Розписка складена у присутності свідка ОСОБА_2 . Крім того, з метою забезпечення виконання обов`язку по поверненню коштів між нею та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язався нести солідарну відповідальність разом із позичальником у разі неповернення нею коштів. На звернення з проханням повернути кошти відповідачі жодним чином не реагують, кошти не повертають.

За таких обставин позивачка просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь заборгованість за борговою розпискою в розмірі 18 300,00 доларів США, що еквівалентно 488 610,00 грн та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за борговою розпискою в розмірі 18 300,00 доларів США, що еквівалентно 488 610,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 2443 грн.

ОСОБА_1 (особа, яка не була залучена до участі у справі) подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій посилається на його необґрунтованість та незаконність, порушення судом норм процесуального права та принципів справедливості та розумності судового процесу.

Вказує на те, що її чоловік ОСОБА_3 , з якого оскаржуваним рішенням суду вирішено стягувати грошові кошти, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вона повідомила позивачку та її представника, як тільки отримала копію позовної заяви. Представник позивачки адвокат Кудіна М.Г. запевнила її, що все буде добре і що нічого не потрібно робити, оскільки її ця справа не стосується. Однак, отримавши рішення суду, вона як спадкоємиця ОСОБА_3 , вирішила реалізувати своє право на його оскарження.

Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі за позовом до померлої особи. А відкривши провадження у справі, суд зобов`язаний був його закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Із урахуванням викладеного, просить рішення суду в оскаржуваній нею частині в частині солідарного стягнення боргу в розмірі 18300 доларів США, що еквівалентно 488610 грн та судового збору у розмірі 2443 грн з ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у цій частині. Стягнути з ОСОБА_7 на її користь усі судові витрати.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 заборгованості за борговою розпискою в розмірі 18 300,00 доларів США, що еквівалентно 488 610,00 грн та 2443 грн судового збору не оскаржується, а тому, відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Отже, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині стягнення коштів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Яблончук В.Й. щодо задоволення скарги не заперечив, суду пояснив, що дійсно йому від довірительки відомо, що поручитель ОСОБА_6 помер до подання позову. У суду не було підстав для задоволення позову в його частині.

Позивачка ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Кудіна М.Г. подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про обгрнутованість доводів апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Так, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження №61-41547сво18) викладено правовий висновок, згідно з яким «суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. Тобто апеляційному суду необхідно було відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного нотаріуса, а у разі з`ясування, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України».

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якого оскаржуваним рішенням ухвалено стягувати солідарно на користь ОСОБА_7 заборгованість за борговою розпискою в розмірі 18300 доларів США, що еквівалентно 488610 грн та судовий збір у розмірі 2443 грн.

Судом встановлено, що 19 травня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була надана розписка про те, що вона позичила 19 травня 2020 року у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , гроші у сумі 18300,00 доларів США, що еквівалентно станом на 19 травня 2020 року 488 610,00 грн, та зобов`язалася повернути їх до 01 серпня 2020 року (а.с. 2, 110).

27 травня 2020 року між ОСОБА_8 (поручитель) та ОСОБА_7 (кредитор) укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором щодо виконання усіх зобов`язань боржника ( ОСОБА_4 ) у їх повному обсязі як солідарний боржник. Розмір зобов`язань боржника визначається відповідно до боргової розписки від 19 травня 2020 року (а.с.5-6).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 02 червня 2020 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 184).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу, спадкоємцями ОСОБА_3 , 1979 року народження, є його дружина, ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_10 (а.с. 185).

Отже, згідно із матеріалами справи встановлено, що рішення у справі прямо впливає на права та законні інтереси ОСОБА_1 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 , до якої перейшли всі права та обов`язки спадкодавця (стаття 1216 ЦК України).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).

З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України слідує, що правонаступників у справі можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України передбачено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що за загальним правилом на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц.

Цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства (пункти 35, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 473/1433/18, провадження № 14-35цс20).

Установивши, що смерть ОСОБА_3 , до якого ОСОБА_7 пред`явила вимоги про стягнення боргу за борговою розпискою, настала до звернення позивачки із позовом, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та порушив норми процесуального права, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що колегією суддів задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , на користь апелянтки з позивачки підлягає стягненню 3664,5 грн сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, з огляду на результат апеляційного розгляду, дію рішення в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та судового збору необхідно відновити.

Керуючись статтями 255, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за борговою розпискою та судового збору скасувати, провадження у цій частині закрити.

Відновити дію рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3664,5 грн (три тисячі шістсот шістдесят чотири гривні 50 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта