Справа № 522/3246/22
Провадження № 2/522/3200/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1501/0408/88-047. Також між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи») та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення основного зобов`язання, іпотекодовець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов за кредитним договором, позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно в ході якого було виявлено накладений на нього арешт ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2012 у справі № 1522/4566/12. У зв`язку з чим позивач просить суд звільнити вище вказане майно з-під арешту.

17.02.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку позовного провадження та витребувано з архіву суду копію ухвали суду від 07.03.2012 у справі № 1522/4566/12.

23.02.2022 до канцелярії суду надійшла копія ухвали суду від 07.03.2012 у справі № 1522/4566/12.

25.10.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.11.2022 на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні, призначеному на 29.11.2022 у режимі відеоконференції поза приміщенням суду, у задоволенні якої 21.11.2022 ухвалою суду відмовлено.

29.11.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що у відповідача відбулася заміна його представника, а сам відповідач не ознайомлений із позовною заявою, яка не підлягає задоволенню з огляду на тривалий розгляд справи та наявність у відповідача можливості раніше цікавитися обставинами справи, де він є відповідачем.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд під час вирішення спору виходить з наступного.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15.04.2008 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1501/0408/88-047.

15.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення основного зобов`язання, іпотекодовець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбан» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, за умовами якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

28.11.2012 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення вище вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором кредиту № 1501/0408/88-047.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2012 у справі № 1522/4566/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , накладено арешт на зазначену квартиру, що належить ОСОБА_1 . Обтяження зареєстровано в реєстрі 10.04.2012 за № 12383140.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказував про порушення його прав як іпотекодержателя накладенням судом арешту на спірне майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення судом ухвали від 07.03.2012, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, у зазначеній редакції, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК у зазначеній редакції).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У справі, у якій вжито заходи забезпечення позову, предметом позову були вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

Разом з цим, спірне нерухоме майно є предметом іпотеки. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до ст. 1 зазначеного Закону іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 331/3944/18.

Частинами третьою, п`ятою статті 154 ЦПК України, у зазначеній редакції, передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Чинним законодавством передбачений вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи; скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищої інстанції.

Разом з тим, незважаючи на наявність у ТОВ «Кредитні ініціативи» пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач не скористався своїм правом на оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2012 у справі № 1522/4566/12 на підставі якої накладено арешт на належне відповідачу нерухоме майно, та яке є судовим актом, яким вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі.

Про необхідність саме такого способу захисту права іпотекодержателя зазначив Верховний Суд у постанові від 08.11.2021 у справі № 369/10136/18, правовідносини в якій є подібними з даними правовідносинами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення спірного майна з-під арешту у обраний позивачем спосіб, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 23.12.2022.

Суддя І.А. Павлик