Справа № 604/198/22
Провадження № 2-о/604/16/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому атестата № 389, виданого 10 липня 1976 року Тернопільським ПТУ № 6 РМ УРСР м. Тернопіль. Заява обґрунтована тим, ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного Фонду України із заявою про призначення пенсії, проте у пред`явлених ним документах виявилось, що в Атестат № 389 невірно зазначено його прізвище « ОСОБА_2 ». Оскільки на даний час Тернопільське ПТУ № 6 не існує, а в 1994 році реорганізовано в Тернопільський технологічний коледж, заявнику відмовлено у виправленні описки, та рекомендовано звернутися до суду.
Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. Згідно поданого заперечення представник заінтересованої особи зазначив, що в заяві про встановлення факту не подано жодних доказів про те, що атестат № 389 від 10 липня 1976 року належить саме заявнику. Також зазначають, що встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме права на пенсію, відтак, представник заінтересованої особи просить суд залишити заяву про встановлення факту без розгляду.

У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 07 лютого 2002 року, картки платника податків від 07 серпня 2002 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 1975 року, прізвище заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Пилатківці Борщівського району Тернопільської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я « ОСОБА_1 » видано свідоцтво про восьмирічну освіту серії НОМЕР_3 .

Проте, з атестату № 389, виданого 10 липня 1976 року, убачається, що ОСОБА_3 закінчив міське професійно-технічне училище № 6 м. Тернопіль Тернопільської області зі строком навчання 1 рік по професії електрозварювальник.

Разом з тим, як убачається з архівної довідки, виданої технічним коледжом Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя № 65-31 від 22 листопада 2017 року ОСОБА_3 дійсно навчався в міському професійно-технічному училищі №6 м.Тернополя (наказ на зарахування № 23-к від ЗО вересня 1975 року), (наказ на відрахування № 29-к від 15 липня 1976 року) за професією «Електрозварювальник» (денна форма навчання). Після закінчення повного курсу навчання присвоєно кваліфікацію електрозварювальника другого розряду та отримав атестат № 389.

Підстава: Поіменна книга міського професійно-технічного училища №6 м.Тернополя (№1-546) з 1974р. по 1976р. Також зазначено, що 17.02.1978 року міське професійно-технічне училище №6 м.Тернополя перейменовано в Технічне училище №1 м.Тернополя (наказ №22 від 17.02.1978 року). 5.09.1984 року у зв`язку із реорганізацією, Технічне училище №1 м.Тернополя перейменовано в середнє професійно-технічне училище №9 м.Тернополя (наказ №207 від 5.09.1984 року); 03.01.1994 р. середнє професійно-технічне училище №9 м.Тернополя шляхом ліквідації реорганізовано в Технічний коледж Тернопільського приладобудівного інституту (наказ 482-03 від 30.12.1993 року). На підставі постанови КМ України від 29.05.1997 року № 526 та наказу Міністерства освіти і науки України від 20.06.1997 року №218 створений Технічний коледж Тернопільського державного технічного університету на базі Технічного коледжу Тернопільського приладобудівного інституту, що ліквідується. Наказом Міністерства освіти і науки України від 08.04.2005 року № 206 внесені зміни в назву навчального закладу: Технічний коледж Тернопільського державного технічного університету перейменовано у Технічний коледж Тернопільського державного технічного університету імені Івана Пулюя. Наказом Міністерства освіти і науки України від 30.03.2010 року № 272 Технічний коледж Тернопільського державного технічного університету імені Івана Пулюя перейменовано у Технічний коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя.

Таким чином судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, у зв`язку з чим звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії по віку, проте йому відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що його прізвище зазначене в ОСОБА_4 не збігається з прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження та паспорті. В досудовому порядку внести виправлення у документ немає можливості через реорганізацію Тернопільського ПТУ № 6 в Технічний коледж Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належність правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 вказаної постанови, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України (в редакції, яка діяла до редакції відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документу: атестата № 389, виданого 10 липня 1976 року Тернопільським ПТУ № 6 РМ УРСР м. Тернопільз метою подальшого звернення за призначенням пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючих документів знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, окрім того, встановлення факту є реалізацією гарантованого ст. 46 Конституції України права заявника на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, перешкодою чому є невірне зазначення прізвища, імені та по батькові заявника у правовстановлюючому документі, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню.

На підставі викладеного, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 293, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , заінтересована особа Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , атестата № 389, виданого 10 липня 1976 року Тернопільським ПТУ № 6 РМ УРСР м. Тернопіль.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя підпис

з оригіналом згідно:

Суддя Н.Б.Сташків