Справа № 503/1298/22
Провадження № 2-н/503/50/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В. дослідивши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Заявник звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом

Згідно ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, в заяві про видачу судового наказу заявником зазначено, що місце проживання боржника ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_1 .

Згідноінформації отриманої судом в порядку ч.5 ст. 165 ЦПК України, а саме інформаційного листа-відповіді Новоархангельської селищної ради від 11.11.2022 року за № 12-23/380, боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином розгляд даної справи не належить до підсудності Кодимського районного суду Одеської області у відповідності до загальних положень визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ч.1 ст. 27 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року. В свою чергу ч.1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

В свою чергу пунктом 51 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Таким чином зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання заявника ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 .

Водночас адреса: АДРЕСА_3 є місцем фактичного проживання/перебування заявника ОСОБА_1 , як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно змісту заяви про видачу судового наказу та копії довідки управління соціального захисту населення України Подільської райдержадміністрації Одеської області від 17.08.2022 року № 5123-.

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

При цьому, ч.1 ст. 41 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII передбачає, що облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином адреса: АДРЕСА_3 є місцем фактичного проживання заявника ОСОБА_1 , як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з чим суд вважає, що адреса фактичного проживання взятої на облік внутрішньо переміщеної особи не є тотожним поняттю зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) особи, а також не підміняє його за своєю суттю, оскільки такі облік і декларація/реєстрація мають різну мету та правові наслідки. Крім того, такий висновок суду підтверджує і зміст самих положень ч.2-3 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, якими врегульовано порядок внесення відомостей про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання, або відомостей, внесених до документів особи, які підлягають обміну, а також може використовуватися інформація з Державного реєстру виборців, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстрів територіальних громад, Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи не змінює і тимчасово не підмінює задеклароване або зареєстроване місця проживання (перебування) цієї особи.

Таким чином розгляд даної справи не належить до підсудності Кодимського районного суду Одеської області у відповідності до положень визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ст. 27 ч.1, 28 ч.1, 162 ЦПК України, оскільки у відповідності до положень ч.1 ст. 27 ЦПК України підсудний Голованівському районному суду Кіровоградської області, а у відповідності до положень ч.1 ст. 28 ЦПК України підсудний Біловодському районному суду Луганської області.

Водночас судом встановлено, що відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» було змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Біловодського районного суду Луганської області та визначено їх підсудність за Першотравеньським міським судом Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 9 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушення правил підсудності.

Ураховуючи зазначене вище, вважаю необхідним відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Керуючись ст. 27, 28, 162, 165, 258-261 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою у встановленому порядку після усунення її недоліків, а саме її подання за своїм вибором до Голованівського районного суду Кіровоградської області або Першотравеньського міського суду Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Д. В. Вороненко