ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2026/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання припиненою іпотеки нерухомого майна,зняття обтяження нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Войтовича Євгена Михайловича звернулась до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., про визнання припиненою іпотеки нерухомого майна, зняття обтяження нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування заяви зазначено, що 12.10.2021 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . На час придбання квартири ОСОБА_6 не було відомо, що придбана нею квартира є предметом судового спору та перебуває під арештом. Відтак, оскільки предметом вимоги у вище вказаній цивільній справі є витребування придбаною нею квартири вважає, що у разі задоволення позовних вимог вона може втратити право власності на квартиру.

Посилаючись на вимоги ст.661 Цивільного кодексу України зазначає, що у випадку відсудження спірної квартири у неї виникає право на вимогу про відшкодування збитків від продавця, тобто від ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , а також квартири АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_4 за відомостями державного реєстру прав на нерухоме майно.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати , клопотання ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

У постанові від 05 лютого 2020 року справі № 490/3925/19 (провадження № 61-13546св19) Верховний Суд дійшов висновків, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Також Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна про визнання припиненою іпотеки нерухомого майна, зняття обтяження нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2021 року було задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову по вказаній цивільній справі шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка зареєстрована у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_4 , а також заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам вчиняти/здійснювати будь-які реєстраційні дії та/або вносити/змінювати будь які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень та проводити будь які інші дії з державної реєстрації прав щодо нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка зареєстрована у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) за ОСОБА_4 .

Встановлено, що предметом спору є квартира, розташована за адресою АДРЕСА_4 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що 12.10.2021 нею було придбано у ОСОБА_4 квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 . На час придбання спірної квартири їй не було відомо про наявність судового спору та накладення арешту на придбану нею квартиру.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає захист своїх прав як добросовісного набувача в розумінні ст.388 ЦК України. Оскільки у разі можливого задоволення позовних вимог та витребування з її володіння спірної квартири у неї виникне право звернутися з позовом до ОСОБА_4 , як продавця спірної квартири, з вимогою про відшкодування завданої їй шкоди.

ОСОБА_1 посилається на те, що згідно відомостей державного реєстру прав на нерухоме майно ОСОБА_4 на праві власності належать квартира АДРЕСА_2 , а також квартира АДРЕСА_3 , разом з цим доказів на підтвердження вказаних обставин до заяви про забезпечення позову не надано.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме: у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо.

В силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що викладенні у заяві обставини належними доказами не підтверджені, посилання представника відповідача щодо необхідності забезпечення позову не ґрунтуються на обставинах конкретної справи, а стосуються можливого звернення до суду у майбутньому на підставі судового рішення, яке наразі не прийнято.

Разом з тим, встановлено що обґрунтованих доводів про підстави забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене у клопотанні майно заявником не наведено, жодного обґрунтування про те, яким чином незабезпечення позову обраним заявником способом може вплинути на виконання майбутнього судового рішення у даній справі клопотання не містить.

Колегія суддів враховує, що забезпечення позову повинно застосовуватися з урахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження прав відповідача, що узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що невжиття забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду, є припущеннями заявника, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно до положень ст.81 ЦПК України. Інший за змістом висновок буде суперечити правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18) про те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас у заяві відсутні дані про те, що відповідач ОСОБА_4 вчиняє дії що реалізації належного йому на праві власності нерухомого майна чи підготовчі дії до його реалізації і таких доказів заявник суду не надав.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 , які належать відповідачу, виходячи з такого.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову не є співмірними відносно позовних вимог, що суперечить принципу ефективності засобу правового захисту, а забезпечення позову обраним позивачем способом є необґрунтованим, оскільки судом не встановлено обставин, які можуть свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову, про які йдеться у клопотанні, може ускладнити виконання майбутнього судового рішення по справі.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційований представником відповідача вид та підстава забезпечення позову стосуються можливого звернення до суду у майбутньому на підставі судового рішення, яке наразі не прийнято, що суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: