н/п 2/490/970/2021 Справа № 490/5608/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А. при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвої Альони Андріївни, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова Кирила Євгеновича, ОСОБА_3 , Третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними результатів прилюдних (електронних) торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання недійсним договору іпотеки -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович , Приватний нотаріус ММНО Миколаївської області Міхняєва Альона Андріївна, ОСОБА_2 та ДП "Сетам", третя особа - АТ "Райффайзен банк Аваль", в якому просила визнати недійсним правочин , укладений за результатами прилюдних (електронних) торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що оформлений Актом приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О, про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно доя кого переможцем торгів став ОСОБА_2 : визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року , видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 548 на підставі Актк приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , належить квартира АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що 06.12.2006 р. уклала кредитний договір з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та отримала споживчий кредит в сумі 29200 дол. США, та уклала договір іпотеки, предметом якого була вищевказана квартира. 30.08.2010 р. між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» була укладена додаткова угода, відповідно до якої вона зобов`язана повернути кредит до 06.05.2013 р. 31.07.2007 р. уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір та отримала кредит у сумі 12500 дол. США, який зобов`язана була повернути до 31.07.2017 р. 27.08.2020 року до її квартири прийшов ОСОБА_2 та повідомив, що він є власником вищевказаної квартири, оскільки придбав її на прилюдних торгах 06.07.2020 р. Вважає, що реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладені за результатами торгів угоди не відповідають вимогам закону.

Ухвалою суду від 08.09.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.,

Ухвалою суду від 08.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. У зв`язку з великою навантаженістю, призначити підготовче судове засідання на 19.11.2020 року на 10:00 год. .

01 жовтня 202 року позивачкою через канцелярію суду подано позовну заяву із збільшенням позовних вимог до Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович, Приватний нотаріус ММНО Миколаївської області Міхняєва Альона Андріївна, ОСОБА_2 , ДП "Сетам", ПН ММНО Миколаївської області Горбуров К.Є, ОСОБА_3 , третя особа - АТ "Райффайзен банк Аваль" про визнання недійсними результатів прилюдних (електронних) торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання недійсним договору іпотеки, в якому просить :

1) визнати недійсним правочин , укладений за результатами прилюдних (електронних) торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , що оформлений Актом приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О, про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно доя кого переможцем торгів став ОСОБА_2 ;

2) визнати недійсним Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року , видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 548 на підставі Актк приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , належить квартира АДРЕСА_1 ;

3) визнати недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2020 року , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївськолї області Горбуровим К.Є. за реєстровим номером № 1774, відповідно до якого ОСОБА_4 ,В передав ОСОБА_3 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

04.11.2020 року надійшов відзив на позов від відповідача ДП "Сетам", в якому просять відомовити у задволенні позову в повному обсязі та справу розглядати у відсутності представника ДП "СЕТАМ". Зазначають, що електронні торги відбулися з дотриманням норм чинного на момент їх проведення законодавства, ДП "Сетам" відповідно до наказу МЮ України від 29.03.2019 року було належно визначеним організатором торгів. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти законність дій державного чи приватного виконавця щодо передачі арештованого майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заяві на реалізацію арештованого мйана. При цьому позивачем взагалі не доведено належними доказами, що спірна квартира використовуються нею як місце постійного проживання, а отже її вимоги щодо мораторію на її реалізацію є необгрунтованими.

09.11.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив ДП "СЕТАМ", в якому не погоджуються з запереченнями відповідача.

Ухвалою суду про витребування доказів від 19.11.2020 року витребувано у ПН ММНО ОСОБА_5 завірену належним чином копію договору іпотеки від 04 вересня 2020 року, посвідченого ПН ММНО Горбуровим К.Є, зареєстрованого в реєстрі № 1774, за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в іпотеку квартиру за АДРЕСА_1 та документів, на підставі яких був посвідчений вище вказаний договір іпотеки.

Ухвалою суду про забезпечення доказів від 24.02.2021 року витребувано з Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) завірені належним чином копії виконавчих проваджень, а саме:

- виконавче провадження за № 40186637 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6209/2012 виданого Центральний районним судом м.Миколаєва 27 лютого 2013 року, яке було приєднано до зведеного провадження № 41344512;

- виконавче провадження за № 37543171 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6224/2012 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 20 вересня 2012 року, яке було приєднано до зведеного провадження № 41344512.

Витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича завірені належним чином копії виконавчих проваджень, а саме:

- виконавче провадження за №59994439 з примусовго виконання виконавчого листа № 1423/6209/2012 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 27 лютого 2013 року, яке було об`єднано в зведене провадження № 59995473;

- виконавче провадження за № 59995205 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6224/2012 виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 20 вересня 2012 року, яке було об`єднано в зведене провадження № 59995473.

Витребувати у ПН ММНО Миколаївської області Міхняєвої А.А завірену належним чином копію свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року, виданого ПН ММНО Миколаївської області Міхняєвої А.А, зареєстрованого в реєстрі за № 548 на ім я ОСОБА_2 та документів, на підставі яких було видане вищевказане свідоцтво.

На виконання вимог ухвали суду 04 березня 2021 року надано копію договору іпотеки від 14.09.2020 року приватним нотаріусом ММНО Горбуровим К.Є.

На виконання вимог ухвали суду 12 квітня 2021 року надано копію матеріалів виконавчого провадження № 37543173 та № 40186637 головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС.

22 квітня 2021 року відповідачем приватним виконавцем Куліченко Д.О, надано відзив на позов, в якому вважає позовні вимги необгрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. Також надлані до відзиву копії документів зведеного виконавчого провадження ВП № 59995473. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що про арешт майна та передачу його на реалізацію боржник був повідрмлений ним завчасно та в установленому законом порядку. Крім того, квартира ОСОБА_1 , була передана нею в іпотеку не за споживчим кредитом, а за кредитним договром про надання невідновлювальної кредитної лінії, який відноситься до кредитування для розвитку бізнесу, адже ОСОБА_1 , є приватним підприємцем, а отже не відноситься до споживчого кредитування. За такого вимоги ЗУ «Про мораторій…» на вказаний предмет іпотеки не розповсюджується. При хверенні стягнення на предмет іпотеки та проведнні електронних торгів приватним виконавцем не було порушено жодних вимог діючого законгодавства, відсутні судові рішення про визнання дій приватного виконавця неправомірними, позивач взагалі не наводить жодних підстав, визначених ст. 203 ЦК України для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Фактично приватним виконавцем було забезпечено виконання остаточного судвоого рішення , обов`язкового для виконання, а позивачем здійснюється маніпулювання обставинами з метою уникнення виконання рішенян суду та виконання боргових зобов`язань перед банком.

14 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_6 подав додаткові письмові пояснення щодо підставі позову, заначивши, що укладені позивачкою кредитні договори, в забезпечення виконання яких були укладені договори іпотеки з предметом спірної квартири, не є договарим споживчого кредитування у розумінні ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів», адже Банк надав ОСОБА_1 кредит у визгляді не відновлювальної кредитної лінії з відповідним лімітом. Отже дія вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на вказану квартиру боржника.

18 січня 2022 року надано відзив на позов від представника тертьої оосби АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому вони просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що приватним виконавцем та організатором електронних торгів дотримані усі вимоги законодавства при реалізації предмету іпотеки, а аткож , що на спірні правовідносини не розповсюджуються вимоги ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредитні кошти не видавалися Банком на споживчі потреби.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 вересня 2021 року .

Судовий розгляд справи багаторазово відкладався через неявку відповідачів та за клопотанням приватного виконавця Куліченка Д.О.

В останнє судове засідання представник позивача - адвокатка Юрчак Я.І. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач Державне підприємство «СЕТАМ» в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечували щодо заявлених позовних вимог та просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Представник відповідача ОСОБА_2 в минулих судових засіданнях при наданні пояснень заперечував щодо заявлених позовних вимог.

Відповідач приватний виконавець Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надавав письмові заперечення на позовну заяву та при наданні пояснень при розгляді справи заперечував щодо заявлених позовних вимог.

Відповідач приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова К.Є. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідач приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєва А.А. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмові заперечення щодо позовних вимог.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду та розгляду справи в цьому судовому засіданні без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179, 180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення.

Крім того, представниками відповідачів та самим відповідачами, а такожє представником третьої особи не зазначено жодної вагомої підстави для проведення судового засідання за особистої участі представників сторін (допит свідків, в тому числі в режимі відеоконференції, клопотання про визнання явки позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень тощо)при тому , що провести судове засідання в режимі відеоконференції на той час у суду не має технічної можливості, про що постанволена відповідна ухвала суду, а відповідачі взагалі не заявляли відповідних клопотань..

Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, що підготовче провадження по справі закрито ще в квітні 2021 року , з цього часу жодних клопотань від сторін не надходило, виконані вимоги ухвал суду про витребування доказів всіма особами , отже розгляд цієї цивільної справи по суті буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в вересні 2020 р., отже строки розгляду спору вже становлять більше 2 х років, при цьому з часу закриття підготовчого провадження судовий розгляд справи відкладався виключно через дії відповідачів.

За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 ЦПК України .

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати

у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBYv. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2006 рокуКолодаІ.Л. уклалазВАТ «РайффайзенБанкАваль» кредитнийдоговірза № 014/08-112/58837 таотрималаспоживчийкредитвсумі 29200 (двадцятьдев`ятьтисячдвісті) доларівСША, якийзобов`язанабулаповернутидо 06 грудня 2016 року. При укладенні кредитного договору, позивач ОСОБА_1 також уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, предметом якого була квартира за АДРЕСА_1 ) та який був посвідчений Горбуровим К.Є., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 06 грудня 2006 року за реєстром № 2480. 30 серпня 2010 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була укладена додаткова угода до Іпотечного договору, посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 06 грудня 2006 року за реєстром № 2480, яка посвідчена тим же нотаріусом за реєстром № 3506. Згідно зазначеної додаткової угоди позивач ОСОБА_1 зобов`язана до 06 травня 2023 року повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти в розмірі 29200 (двадцять дев`ять тисяч двісті) доларів США.

31 липня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір за № 014/08-112/65856 та отримала іпотечний кредит для фізичних осіб у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США, який зобов`язана була повернути до 31 липня 2017 року. Згідно Розділу 2 вказаного кредитного договру кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі та під заставу нерухомості. При укладенні кредитного договору, позивач ОСОБА_1 також уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, предметом якого була квартира за АДРЕСА_1 ) та який був посвідчений Горбуровим К.Є., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 31 липня 2007 року за реєстром № 1855.

Додатковою угодою № 2 до кредитного договру від 06.12.2006 року, строк кредитування продовжено на 32 місяці, тобто до 06.05.2023 року та змінено умови повернення кредитної заборгованості.

Матеріалами цивільної спправи підтверджується, що позивачка постійно зареєстрована у вказаній квартирі з 1996 року та не має на праві власнсоті іншого житла.

27 серпня 2020 року вона дізналася від відповідача ОСОБА_2 , що ця квартира продана з прилюдних (електронних) торгів 06 липня 2020 року та останній тепер є її власником.

Тоді їй і стало відомо, що 31 липня 2020 року укладений правочин за результатами прилюдних електронних торгів, які проведені Державним підприємством «СЕТАМ» за заявкою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича з реалізації належної позивачу квартири в АДРЕСА_2 , за результатами яких оформлений акт про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, затверджений приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитром Олександровичем, відповідно до якого переможцем торгів визнаний громадянин ОСОБА_2 . Квартира придбана за ціною 484480 грн.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А. видано Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 548, на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_2 належить квартира за АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_1 на підставі договру купівлі-продажу , виданого Південною ТБ за № 4694 від 27.06.1996 року, зареєстрвоаного в КП ММБТІ від 06.12.2006 р.

Право власнсоті ОСОБА_2 , зареєстрвоано у втсановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2020 року , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

04 вересня 2020 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ММНО Горбуровим К.Є., відповідно до якого ОСОБА_2 , в звбезпечення виконання своїх зобов`язань позики в сумі 850 000 грн строкм поверненя до 15.11.2020 року передав в іпотеку ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власнсоті на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року, видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 548, на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року.

Вказана квартира , загальнаплощаякоїстановить 67,4 кв.м., належила ОСОБА_7 направіприватноївласностінапідставідоговорукупівлі-продажунерухомогомайна, зареєстрованогоТовариствомзобмеженоювідповідальністю «ПівденнаТоварнаБіржа» вмістіМиколаєві 27 червня 1996 рокузареєстровим № 4694 тазареєстрованоговКП «Миколаївськеміжміськебюротехнічноїінвентаризації» 19 липня 1996 рокувреєстровійкнизі 115, номерзапису 19412. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2006 року по справі № 3-4778/2006 р. вищезгаданий договір купівлі-продажу визнано дійсним.

Як зазначає позивач і доказів протилежного відповідачами не надано, вказанаквартираєєдинимжитломКолодаІ.Л., тавонавиступалаякзасібзабезпеченнязобов`язаннязаспоживчимкредитомвіноземнійвалюті, також загальнаплощаквартирискладає 67,4 кв.м., тобтонеперевищує 140 кв.м., жодноїзгодинареалізаціювищевказаноїквартириКолодаІ.Л. ненадавала.

Відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (чинний на час виникнення спірних правоідносин та на час оспорюваниого правочину в редакції закону із змінами, внесеними згідно із Законом № 524-IX від 04.03.2020) протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене від згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умовами, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарі (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.

Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були заведені виконавчі провадження, а саме:виконавче провадження за № 40186637 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6209/2012 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 27 лютого 2013 року, яке було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 41344512;виконавче провадження за № 37543173 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6224/2012 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 20 вересня 2012 року, яке було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 41344512.

30 жовтня 2018 рокувищевказані виконавчі листи були поверненні стягувачу згідно п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскількит державним виконавцем було встановлено, що згідно довідки ВДАІ за боржником був зареєстрований транспортний засіб, якийбувреалізованийнаприлюднихторгах, сумавідреалізаціїперерахованастягувачам. Інше майна на яке може бути звернено стягнення відсутнє, а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, а також встановлена заборона згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Про що державним виконавцем були складені відповідні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 30 жовтня 2018 року в рамках виконавчих проваджень № 40186637, № 37543173, які не були оскарженні стягувачем.

Вподальшому стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича з заявою про відкриття виконавчих проваджень за вище вказаними виконавчими листами , останнім відкрито 06.09.2019 року виконавчі провадження, а саме: ВП № 59994439 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/6209/2012 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 27 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованістьу розмірі 206431,04 грн заборгованості за кдоговром № 014/08-112/58837 від 06.12.2006 року; ВП № 59995205 з примусового виконання виконавчого листа № 1423/3244/2012 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 20 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованістьу розмірі 11529,32 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 92116,96 грн та судовий збір у розмірі 921,17 грн. - які були об`єднані в зведене виконавче провадження № 59995473.

Документи виконавчого провадження, включаючи Постанову про арешт майна боржника, надсилалися приватним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 за зарестрованою адресою проживання АДРЕСА_2 10 вересня 2019 року, а Постанова про опис та арешт майна боржника від 30.01.2020 року 04.02.2020 року , в подальшому документи виконавчого провадження щодо передачі арештованого мйана на реалізацію також поштою в установленому ЗУ «Про виконавче провадження» порядку.

Згідно даних Укрпошти, відправлення адресату жодного разу вручені не були.

Напідставічастинипершоїстатті 28 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження», постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документас тягувачу, повідомлення стягувачу постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ято їстатті 71 цього Закону, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною увиконавчому документі. Таким чином, положенняс татті 28 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» ,встановлюють імперативний обов`язок приватного виконавця надіслати постанови виконавчого провадження та інші документи виконавчого провадження, саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у приватного виконавця привизначенні адреси боржника. Такого висновку дійшов Верховний Судуу постанові від 09.12.2020р. усправі №460/3537/20. Такі вимоги приватним виконавцем були дотримані , тим більше, що позивачка в своєму позові неодноразово стверджує, що вказана адреса реєстрації є її дійсним та єдиним місцем проживання .

В межах зазначених проваджень приватний виконавець ОСОБА_6 склав акт про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року на підставі протоколу проведення електронних торгів за № 489253 від 06 липня 2020 року.

Позивачка ОСОБА_1 зверталася зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. до Міністерства юстиції України з приводу здійснення продажу з прилюдних (електронних) торгів квартири за АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 21.10.2020 року встановлено порушення приватним виконавцем вимог підпункту 1 пункту 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 року № 512/5 та Міністерством юстиції буде внесено вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

31 грудня 2020 року відповідач приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців, треті особи дисциплінарний уповноважений Асоціації приватних виконавців України ОСОБА_9 , член Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_10 про визнання протиправними та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом від 08.12.2020 р. № 47 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_1 у ВП № 59995205 та застосування до нього стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць; наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2020р. № 4467/5 «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення» (справа № 400/6010/20).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 р. по справі № 400/6010/20 позов задоволений, оскільки в діях приватного виконавця відсутня складова дисциплінарного проступку, а саме відсутній факт не виконання або неналежного виконання своїх обов`язків.

Постановою П`ятогоапеляційногоадміністративногосудувід 03 лютого 2022 року по справі № 400/6010/20 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України та Дисциплінарної комісії приватнихв иконавців було задоволено, рішення Миколаївського окружного адміністративного судувід 08 липня 2021 скасовано. Ухвалено у справі постанову, якою відмовлено у задоволенні позову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців, треті особи дисциплінарний уповноважений Асоціації приватних виконавців України Яковлева Діана Віталіївна, член Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломко Олексій Володимирович про визнання протиправними та скасування наказу та рішення. Вказана постанован абралаз аконної сили.

Як вбачається з вказаної постанови, колегі суддів прийшла до висновку про обґрунтованість висновків позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., та як наслідок правомірності рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом від 08.12.2020р. №47 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання за скаргою ОСОБА_1 у ВП № 59995205 та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області КуліченкоД.О. стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць, та наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2020р. №4467/5 «Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. дисциплінарного стягнення».

При цьому судом встановлено, що вказана спірна квартира відноситься до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», виступає як забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитами, наданими їй кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, та використовується як місце постійного проживання позичальника та її загальна площа не перевищує 140 квадратних метрів, а тому на спірне майно поширюється мораторій щодо примусової реалізації житла придбаного в іпотеку.

В постанові Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі № 6-349цс16 зазначено, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, лише за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 831/5 29.09.2016 року визначено, що виконавець перевіряє документи щодо передачі майна для реалізації на відповідність вимогам законодавства. Якщо відповідно законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо реалізації майна повертаються виконавцю із зазначенням підстав.

Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічні положення містяться у ст. 41 Конституції України.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно правових висновків, викладених у Постанові від 15 вересня 2022 року( справаN 910/12525/20, провадження N 12-61гс21) Великої Палати Верховного Суду, правова природа процедур реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі N 922/3537/17 (пункти 42-44), від 15.06.2021 у справі N 922/2416/17 (пункт 7.4), від 22.06.2021 у справі N 200/606/18 (пункти 45-47).

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 3 ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об&apos;єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об&apos;єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Результат аналізу наведеної норми права свідчить, що дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності.

Верховний Суд України у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Таким чином, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове звернення стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Зазначений Закон унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 216 ЦК України встановлено, що в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Отже, реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладені за результатами торгів угоди не відповідають вимогам закону. Спірна квартира відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи, що наслідком оспорюваного правочину стала видача приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А. ОСОБА_2 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 31 липня 2020 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 548, відповідно до якого йому належить квартира за АДРЕСА_1 та укладення договору іпотеки від 04 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 1774, а відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, можливо прийти до висновку про їх скасування.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 , не набув право власності на спірну квартиру у встанволеному законом порядку, то і не мав права на розпорядження вказаної квратирою як наслідок є підстави для визнання недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1774, відповідно до якого ОСОБА_2 , передав ОСОБА_3 в іпотеку вказану спірну квартиру .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів у рівних частках.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст.7,10,12,81,89,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвої Альони Андріївни, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова Кирила Євгеновича, ОСОБА_3 , Третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними результатів прилюдних (електронних) торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та визнання недійсним договору іпотеки - задовольнити.

Визнати недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних (електронних) торгів з реалізації квартири за АДРЕСА_1 , що оформлений Актом приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитром Олександровичем про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого переможцем став ОСОБА_2 .

Визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 31 липня 2020 року, видане приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвою А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 548, на підставі Акта приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича про реалізацію предмета іпотеки від 16 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_2 належить квартира за АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір іпотеки від 04 вересня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1774, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в іпотеку квартиру за АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з Державного підприємства «СЕТАМ» (), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Міхняєвої А.А., приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова К.Є., ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 490 грн 47 коп. з кожного.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2020 року, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.