ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3187/22 Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/818/3712/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Лисенка Андрія Олександровича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2022 року, у справі №638/3187/22 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Альфа-Банк», ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луніна Тетяна Анатоліївна про визнання договору недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, та

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус ХМНО Луніна Т.А, про визнання договору недійсним, скасування рішення про реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що 29.01.2007 року нею була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу. Того ж дня нею було отримано кредит у розмірі 22000доларів США на покупку квартири, та в якості забезпечення позову у той же день укладено іпотечний договір № 810/6-27/2/1-7-011, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО за реєстровим №251.

Вказала, що 15.02.2022 року до неї у квартиру прийшли незнайомі їй люди та надали витяг з реєстру права власності де було зазначено, що ОСОБА_2 є новим власником квартири, та який силоміць виселив її з квартири.

Зазначила, що вважає, що перереєстрація права власності відбулась з порушенням норм чинного законодавства.

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т.А. про державну реєстрацію прав на квартиру від 11 лютого 2022 року за ОСОБА_2 , витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь спірну квартиру та стягнути судові витрати.

05 вересня 2022 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , накладення арешту на вказану квартиру, просив вжити заходи щодо заборони фізичним та юридичним особам здійснювати дії щодо вселення будь- яких осіб у вказану квартиру, а також не чинити перешкоди позивачці у користуванні вказаною квартирою до розгляду справи по суті.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко А.О. просить скасувати ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Скарга мотивована тим, що накладення арешту та заборона здійснення реєстраційних дай щодо нерухомого майна є належним та допустимим способом забезпечення позову з метою подальшого реального виконання рішення суду, а не породження нових процесів.

Вказує, що фактично виселення осіб із житла можливе лише за добровільною згодою або за вмотивованим рішенням суду, яке набрало законної сили.

Оскільки витребування спірного домоволодіння із незаконного володіння ОСОБА_2 є однією з позовних вимог у даній справі, спрямовані а виселення позивача сили є передчасними, а обмеження позивача у користуванні квартирою є необґрунтованим.

Заходи забезпечення позову, про які просить позивач відповідають обставинам справи та водночас, вжиття забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення справи, та спрямоване лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті, зокрема недопущення позбавлення позивача єдиного житла.

Зазначає, що суд відмовив у задоволенні заяви з формальних підстав, не з`ясував в повному обсязі співмірність позовних вимог та вимог заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг і вважає, що скарга підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції зазначив, що вказані у прохальній частині види забезпечення позовних вимог не є співмірними щодо позовних вимог та вирішують позовні вимоги по суті.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21).

У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Отже, колегія суддів в цій ситуації вбачає легітимну мету забезпечення позову через вжиття законних тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення у контексті конвенційних гарантій права кожного на справедливий суд, ст. 6 ЄСПЛ.

Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що вимогами позову є захист права власності на квартиру та вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Заявник стверджує, що вона є законним власником спірної квартири.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3 зазначає, що спірний об`єкт нерухомості вибув з її власності ТОВ шляхом незаконної, за твердженням заявника, реєстрації права власності за ОСОБА_2 .

Вважає, що перереєстрація права власності відбулась з порушенням норм чинного законодавства.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з метою уникнення негативних наслідків для себе, відповідач може здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до істотного ускладнення чи взагалі унеможливить виконання рішення суду, та/або негативно впливе на ефективність захисту прав та інтересів позивачів.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано вид забезпечення позову, зазначено усю необхідну інформацію про предмет забезпечення.

Заява містять достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У суду немає сумнів, що між сторонами існує реальний спір.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником, є співмірним із позовними вимогами.

Так, у разі відчуження відповідачем спірного об`єкту нерухомого майна, будуть порушені права позивача на ефективний захист, внаслідок чого під опиниться загрозою виконання основного завдання цивільного судочинства, передбаченого ст. 2 ЦПК України, що є пріоритетом для суду та учасників судового процесу.

Правовий інститут забезпечення позову покликаний саме на запобігання можливому відчуженню майна, на яке накладено арешт чи заборона вчиняти певні дії.

Тому у суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених вимог закону та фактичних обставин, не було правових підстав відмовляти у забезпеченні позову, а наведені з цього приводу висновки суду не відповідають обставинам справи та вказаним нормам цивільного процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту спірного об`єкту житлової нерухомості підлягає задоволенню.

В іншій частині запропоновані заявницею способи забезпечення позову не відповідають вказаним вимогам цивільного процесуального права, виходячи з наступного.

Предметом позову у цій справі є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Отже, заявлення такої вимоги неволодіючим власником презюмує перебування майна, що є предметом спору у фактичному володінні відповідача за позовом і правомірність такого володіння не спростована, допоки спір про право між сторонами не буде вирішений судом.

Інші зазначені у заяві вимоги щодо забезпечення позову стосуються заборони певних дій невизначеному колу осіб, які не є учасниками справи - заборонити здійснювати дії щодо вселення будь-яких осіб у вказану квартиру, які не є учасниками даного спору, жодних позовних вимог у межах даної справи до них не пред`явлено.

Оскільки такі забезпечувальні заходи виходять поза межі кола учасників спору та предмету спору, вони не відповідають принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України та не заслуговують на їх задоволення.

Більше того, наклавши таку заборону, суд може констатувати неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, ухвала суду від 07 вересня 2022 року постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Лисенка Андрія Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова 07 вересня 2022 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 -адвоката Лисенка Андрія Олександровича задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 120 до розгляду справи по суті.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14 грудня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.