Справа 206/2608/22
Провадження 2/206/953/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Ляшко Б.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, надбавки за безперервний стаж роботи,

за участю: представника позивача, адвоката Вишнякової І.О.,

представника відповідача Савченко Я.О.,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2022 року до Самарського районного суду міста Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява від позивача ОСОБА_1 до відповідача, в якому просить суд:

- визнати незаконним наказ ВП ЗАЕС № 226-кз від 13.06.2022 р.;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»;

- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 16.07.2019 р. по 16.07.2020 р. тривалістю 4 календарні дні, з 16.07.2020 р. по 16.07.2021 р. тривалістю 28 календарних днів, з 16.07.2021 р. по 10.02.2022 р. тривалістю 17 календарних днів;

- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 20.05.2022 р. по 13.06.2022 р.

- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 надбавку за безперервний стаж роботи у електроенергетичній галузі за березень, квітень, травень та червень 2022 р.

- стягнути з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, з 18.09.2015 року обіймав посаду заступника начальникауправління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». 10.02.2022 року рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі № 316/1962/20 визнано незаконним наказ генерального директора ВП ЗАЕС № 161-3 від 19.05.2020 року «Про звільнення з роботи в зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 ». 11.02.2022 року наказом ВП ЗАЕС № 465-к позивача поновлено з 20.05.2020 на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП ЗАЕС. Розпорядженням головного юрисконсульта - начальника юридичного управління ВП ЗАЕС №15 від 17.02.2022 через відсутність допуску до виконання особливих робіт та відмовою адміністрацією ВП ЗАЕС надати позивачу перепустку на об`єкти ВП ЗАЕС, позивачу було встановлено графік роботи 1-«П». Позивач був ознайомлений з цим розпорядженням особисто 17.02.2022 головним юрисконсультом - начальником юридичного управління ВП ЗАЕС Манцуровою І. у присутності заступника генерального директора з персоналу ВП ЗАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» Мартинюка В. та начальника управління кадрів ВП ЗАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» Лавренчук І. На запитання позивача про те, що саме передбачає встановлений йому графік роботи 1-«П», головний юрисконсульт - начальник юридичного управління ВП ЗАЕС Манцурова І. повідомила, що цей графік передбачає дистанційну роботу за допомогою обміну документами електронною поштою. На виконання п. 2 зазначеного розпорядження, під час ознайомлення з ним, позивачем була надана адреса особистої електронної пошти для забезпечення комунікації під час дистанційної роботи. 17.02.2022, одразу після ознайомлення з розпорядженням №15 від 17.02.2022, представниками адміністрації позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення та актом пропозиції варіантів працевлаштування і надано списки вакантних посад ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» станом на 17.02.2022. При цьому, представниками адміністрації не були надані всі вакантні посади Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та усіх його відокремлених підрозділів, про що зазначено у ч. 2 Акту. Листом від 08.05.2022 року у відповідь на листи відповідача № 03-48/6719 від 27.04.2022 р. та № 03-48/6776 від 28.04.2022 р. позивач повідомив відповідачу, що ним була проаналізована «Інформація про вакантні посади ВП ЗАЕС станом на 27.04.2022 на 86 аркушах» надана листом № 03-48/6719 від 27.04.2022 року, у якій вперше з 17.02.2022 року відповідачем були відображені усі актуальні вакантні посади ДП «НАЕК «Енергоатом» та усіх його відокремлених підрозділів з урахуванням, у тому числі, інформації про рівень заробітної плати відповідних вакантних одиниць. За результатом ознайомлення із запропонованим для переведення переліком, позивач повідомив відповідачу, що він надає згоду на переведення його на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаенс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом». У зв`язку з чим позивач надав відповідачу для подальшої роботи заяви на ім`я т.в.о. Генерального директора ВП ЗАЕС Ігоря Мурашова та т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Петра Котіна про переведення позивача на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом». Листом № 03-48/7426 від 19.05.2022 р. відповідач повідомив позивача про необхідність з`явитися 20.05.2022 об 11-00 до зовнішнього адміністративного корпусу ВП ЗАЕС для проведення співбесіди та надання документів що посвідчують особу та підтверджують кваліфікацію і трудовий стаж. Листом від 20.05.2022 року позивач повідомив відповідачу, що у зв`язку із ситуацією що склалася у місті через окупацію та перебування на об`єктах ВП ЗАЕС озброєних представників окупаційних військ, він відчуває реальну небезпеку для власного життя. Враховуючи викладене позивач також повідомив зазначеним листом відповідача про об`єктивну неможливість прибуття 20.05.2022 об 11-00 до зовнішнього адміністративного корпусу ВП ЗАЕС. Листом № 03-48/7828 від 30.05.2022 р. відповідач запитав у позивача пояснення щодо начебто відсутності його на робочому місті 20.05.2022р., до зазначеного листа був доданий акт від 20.05.2022 року про відвідування на дому ОСОБА_1 для ознайомлення з процедурою проведення співбесіди на посаду та довідкової інформації та акт від 20.05.2022 року про відвідування на дому ОСОБА_1 для ознайомлення з «Актом про непроведення співбесіди із заступником начальника управління (з аналітично-правової роботи юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» з метою визначення можливості переведення його на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом». Обидва акти містять інформацію про те, що при відвідуванні представниками ВП ЗАЕС Савенка Є.В вдома з 08-00 по 08-30 та з 13-30 по 16-00 20.05.2022 двері квартири АДРЕСА_1 представникам ВП ЗАЕС ніхто не відкрив. При цьому, позивач не отримував будь-яких повідомлень від представників ВП ЗАЕС про відповідні відвідування 20.05.2022 року, ані на електронну пошту, ані телефонним зв`язком. Позивач листом від 31.05.2022 року надав пояснення на ім`я т.в.о. Генерального директора ВП ЗАЕС Ігоря Мурашова стосовно обставин дистанційної роботи 20.05.2022 року. Листом від 06.06.2022 року позивач надав у відповідь на лист відповідача № 03-48/8051 від 03.06.2022 р. пояснювальну записку на ім`я президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Петра КОТІНА стосовно обставин дистанційної роботи 20.05.2022 року та невідкриття дверей власного житла. Наказом ВП ЗАЕС, підписаним президентом ДП «НАЕК «Енергоатом», № 226-кз від 13.06.2022 позивача було звільнено 13.06.2022 за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із порушенням трудової дисципліни, що виразилась у відсутності на робочому місті 20.05.2022 більше трьох годин без поважних причин. Скановану копію наказу ВП ЗАЕС, підписаного президентом ДП «НАЕК «Енергоатом», № 226-кз від 13.06.2022 про звільнення ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, позивач отримав на власну електронну пошту 13.06.2022. Засобами поштового зв`язку вказаний наказ не направлявся. Також зазначає, що про розпорядження ОСОБА_2 №19 відповідно до пункту 6 якого заступнику начальника ЮУ ОСОБА_1 з 14.03.2022 встановлено графік роботи 1-«Н» був не був знайомий та про його існування дізнався лише з тексту наказу, який наразі оскаржується. У зв`язку з даною обставиною, відповідачу було направлено адвокатський запит з проханням надати копію зазначеного розпорядження. Листом від 11.07.2022 р. відповідачем надано розпорядження від 01.03.2022 р. №19.

Позивач також просить стягнути заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням надбавки за безперервний стаж роботи в електроенергетиці та вказує, що відповідно до довідки від 22.06.2022 р. №880 його середня заробітна плата за період з 01.04.2022 р. по 31.05.2022 р. склала 46407,57 грн. Згідно цієї довідки середньоденна заробітна плата за вказаний період склала 2158,49 грн. Позивача також зазначає, що надбавка враховується при розрахунку середньої заробітної плати. ОСОБА_1 працював у ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з липня 2002 року по 13.06.2022 р. Так, за лютий 2022 року до заробітної плати ОСОБА_1 було включено надбавку за безперервний стаж роботи у розмірі 5483,90 грн. У попередженні про наступне звільнення від 17.02.2022 р. відповідач проінформував позивача, що протягом зазначеним двох місяців за ним зберігається посадовий оклад та надбавка за стаж роботи в електроенергетичній галузі. Проте, з березня 2022 р. вказана надбавка позивачу не виплачувалася, отже суми середньомісячної та, відповідно, середньоденної заробітної плати, зазначені у довідці від 22.06.2022 р. №880, є невірними, оскільки розраховані без врахування надбавки за безперервний стаж роботи у електроенергетичній галузі.

Відповідно до щомісячних розрахунків заробітної плати позивача за березень, квітень, травень та червень 2022 року до його заробітної плати не було нараховано та виплачено надбавку за безперервний стаж роботи у електроенергетичній галузі, отже, у позовній заявлено вимогу про стягнення відповідних грошових коштів з відповідача.

Позивачем не були використані наступні дні щорічної відпустки: за період з 16.07.2019 р. по 16.07.2020 р. (4 календарні дні), з 16.07.2020 р. по 16.07.2021 р. (28 календарних днів), з 16.07.2021 р. по 10.02.2022 р. (17 календарних днів). Згідно з даних, які містяться у довідці від 22.06.2022 р. №881, при остаточному розрахунку з ОСОБА_1 станом на дату звільнення було здійснено компенсацію лише за 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 11.02.2022 р. по 20.05.2022 р. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за не використані щорічні відпустки за вищезазначені періоди тривалістю 17 календарних днів.

Оскаржуваним наказом, прийнято рішення робочі дні з 20.05.2022 р. по день реєстрації наказу (13.06.2022 р.) вважати прогулом та не оплачувати. Оскільки позивачем заявлена позовна вимога про визнання незаконним та скасування відповідного наказу, то у разі її задоволення судом, як наслідок, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача й заробітна плата за вказаний період (том 1 а.с. 1-19).

Скориставшись своїм правом, представник відповідача 27.09.2022 року направила на електронну пошту суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала та зазначила наступне. З метою виконання рішення суду наказом ВП ЗАЕС від 11.02.2022 №465-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління за штатом (відповідно до наказів ВП «Запорізька АЕС» від 28.12.2019 №1661 «Про зміну організаційних структур ЮУ, ВЗПК та штатного розпису ВЗТК», від 31.01.2020 №148 «Про внесення змін до штатного розпису ВП ЗАЕС (ЮУ) проведені зміни в організаційній структурі ВП ЗАЕС та штатному розписі юридичного управління, внаслідок чого посада заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП ЗАЕС виключена з організаційної структури та штатного розпису юридичного управління; від 21.02.2020 №568-к «Про проведення заходів щодо вивільнення працівників ЮУ у зв`язку зі скороченням штату»). 17.02.2022 ОСОБА_1 був попереджений під підпис про те, що після спливу двомісячного строку з дати одержання попередження трудовий договір з ним буде розірвано згідно з п.1 ст.40 КЗпП, розпочата робота щодо надання пропозицій варіантів працевлаштування працівника. Неодноразово ОСОБА_1 направлявся виклик на роботу для ознайомлення з документами, у тому числі з наказом від 25.03.2022 №724-к «Про внесення змін до графіку щорічних відпусток», для оформлення належним чином заяви про надання відпустки згідно з встановленим у ВП ЗАЕС порядком та надання переліку вакансій ДП «НАЕК «Енергоатом». Однак позивач не з`являвся, мотивуючи неявку відчуттям небезпеки для власного життя та повідомив про неможливість прибуття, наполягав на оформленні щорічної відпустки без своєї особистої присутності. Про факт неявки були складені відповідні «Акти про неявку ОСОБА_1 для ознайомлення з документами» від 18.04.2022. 22.04.2022, 18.05.2022. 18.05.2022 представники ВП «Запорізька АЕС» відвідали ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 з метою ознайомлення з наказом № 724-к від 25.03.2022 «Про внесення змін до графіку щорічних відпусток», оформлення за надання відпустки згідно з діючим порядком, та надання розрахункових від; про нараховану заробітну плату за лютий - квітень 2022 року. При відвідуванні ОСОБА_1 вдома з 13-30 по 13-40 двері ніхто не відкрив відвідування на дому ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт. 19.05.2022 листом №03-48/7426 ОСОБА_1 був запрошений до Зовнішнього адміністративного корпусу ВП «Запорізька АЕС» на 20.05.2022 об 11-00 для проведення співсіди на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» у дистанційному режимі. 20.05.2022 представники ВП ЗАЕС відвідали вдома ОСОБА_1 з метою ознайомлення його з процедурою проведення співбесіди на посаду, надання довідкової інформації для співбесіди та забезпечення супроводу ОСОБА_1 на співбесіду. З 08-00 по 08-30 годин 20.05.2022 квартири АДРЕСА_1 представникам ВП «Запорізька АЕС» ніхто не відкрив, про що складено «Акт про відвідування на дому ОСОБА_1 для ознайомлення з процедурою проведення співбесіди на посаду та надання довідкової інформації» від 20.05.2022. Станом на 11-00 годин 20.05.2022 ОСОБА_1 не з`явився, про що складено відповідний акт. 20.05.2022 о 9-15 на електронну пошту ВП «Запорізька АЕС» отримано листа від позивача, в якому він повідомив про те, що вважає запрошення на співбесіду до Зовнішнього адміністративного корпусу ВП «Запорізька АЕС загрозою для власного життя, про що складено акт про непроведення співбесіди від 20.05.2022. Присутніми на відеоконференції представниками ВП ЗАЕС та Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» факт відсутності на співбесіді кваліфікований як відмова ОСОБА_1 від переведення на обрану посаду. Отже минув двомісячний термін з дати попередження ОСОБА_1 про скорочення (17.02.2022), необхідні заходи для переведення на вакантну посаду не були виконані саме через небажання працівника. З метою ознайомлення ОСОБА_1 з актом представники ВП ЗАЕС 20.05.2022 знов відвідали ОСОБА_1 вдома. З 13.30 по 16.00 двері ніхто не відкрив, про що складено акт від 20.05.2022. Отже, з урахуванням того, що в п`ятницю робочій день закінчується о 15:15, документально зафіксована відсутність працівника 20.05.2022 з 08:00 до 08:30, неявка на співбесіду об 11:00 та відсутність з 13:00 до 16:00, що дає підстави кваліфікувати таку відсутність як прогул з застосуванням до працівника дисциплінарної відповідальності.

Представник також зазначає, що видача Розпорядження № 19 від 01.03.2022, яким ОСОБА_1 встановлений графік роботи 1-Н автоматично скасовує дію розпорядження від 17.02.2022 № 15 про встановлення графіку роботи 1-П та не вимагає внесення запису про його скасування.

Щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу: з моменту поновлення позивача на роботі до моменту звільнення він отримував заробітну плату, виходячи з окладу 46095,00 грн. «Положення про порядок виплати щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі», встановлює, що зазначена надбавка виплачується за фактично відпрацьований час. Робота за графіком 1-Н не передбачає нарахування щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі, оскільки в цей час працівник фактично не виконує роботу на об`єкті електроенергетики.

Щодо позовної вимоги про здійснення компенсації за невикористану відпустку, відповідач вважає зазначені періоди спірними, оскільки фактично позивач у цей період не працював.

Щодо позовної вимоги про стягнення заробітної плати за період з 20.05.2022 по 13.06.2022 відповідач зауважує, що у позовних вимогах позивача просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, отже у разі визнання судом спірного наказу незаконним, зазначний період буде вважатись вимушеним прогулом, а отже позовні вимоги дублюються (том 1 а.с. 149-155).

Представник позивача на електронну пошту суду 12.10.2022 року направила відповідь на відзив, в якій просила суд врахувати надані пояснення та задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі (том 2 а.с. 118-122).

Представник відповідача на електронну пошту суду 17.10.2022 року направила заперечення на відповідь на відзив, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зауважила, що графік роботи 1-Н передбачає обов`язок працівника знаходитись в робочій час вдома та з`явитись за викликом керівника, отже, твердження позивача про те, що ним не порушувались встановленні організаційно-розпорядчою документацією ВП «Запорізька АЕС» вимоги, не відповідає фактичним обставинам(том 2 а.с. 137-140).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна позовну заяву підтримали, просили її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Вказала на законність винесення наказу № 226-кз від 13.06.2022 року. У своїх поясненнях послалась на обставини, якими обґрунтований відзив.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02 вересня 2022 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано докази у відповідача (том 1 а.с. 117-118).

06.09.2022 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (том 1 а.с.120-121).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено (том 1 а.с.123).

15.09.2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду та направлення процесуальних документів (том 1 а.с.125-127, 130-131).

20.09.2022 року на електронну пошту суду надійшло заперечення представника позивача проти клопотання представника відповідача від 15.09.2022 року про відкладення судового розгляду (том 1 а.с. 133-134).

20.09.2022 року через систему «Електронний суд» та на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (том 1 а.с. 137-139, 141-142).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2022 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено (том 1 а.с.145).

07.10.2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (том 2 а.с. 116-117).

14.10.2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (том 2 а.с. 126-127).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено (том 2 а.с.129).

26.10.2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів (том 2 а.с. 151-152).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено частково (том 2 а.с. 156-157).

22.07.2022 року на електронну пошту суду від Державної прикордонної служби України надійшло повідомлення про уточнення даних (том 2 а.с. 162-163, 167-168).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2022 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено частково (том 2 а.с. 164-165).

21.11.2022 року надійшла відповідь від Державної прикордонної служби України на ухвалу про витребування доказів (том 2 а.с. 169-170).

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

28.11.2022 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Позивач ОСОБА_1 з 16.07.2000 року працював у ВП «Запорізька АЕС» НАЕК «Енергоатом» та з 18.09.2015 року переведений на посаду заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи), загальноцеховий персонал юридичного управління, промперсонал. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 (том 1 а.с. 53-59).

Наказом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС» від 11.02.2022 №465-к ОСОБА_1 з 20.05.2020 поновлено на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління, на виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.02.2022 по справі №316/1962/20 (том 1 а.с.27).

Розпорядженням головного юрисконсульта - начальника юридичного управління Манцурової І. №15 від 17.02.2022 ОСОБА_1 з 17.02.2022 до особливого розпорядження встановлено графік роботи 1-«П» через відсутність допуску до виконання особливих робіт. На виконання п. 2 зазначеного розпорядження, позивачем була надана адреса особистої електронної пошти для забезпечення комунікації. Позивач ознайомлений з цим розпорядженням особисто, про що свідчить його власноручний підпис (том 1 а.с.28).

Відповідно до наказу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС» №1287 «Про впорядкування організації та режиму роботи персоналу в умовах карантинних обмежень» з 16.10.2020 для працівників ВП ЗАЕС з 16.10.2020 на період карантинних обмежень введено форми роботи, зокрема п.2.2 роботу у віддаленому доступі (вдома) за наявності організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи вдома. Відповідно до п. 3 наказу передбачено зміну П для персоналу, який працює вдома згідно з п 2.2. цього наказу (том 2 а.с.18-19).

17.02.2022 позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку зі зміною в організаційній структурі ВП ЗАЕС та штатному розписі юридичного управління та актом пропозиції варіантів працевлаштування (том 1 а.с.29, 30).

Розпорядженням головного юрисконсульту начальника управління Манцурової І. №19 від 01.03.2022 року, зокрема ОСОБА_5 встановлено з 14.03.2022 графік роботи «1-Н» та наступний графік роботи: з понеділка по четвер з 7-15 до 16-30, в п`ятницю з 7-15 до 15-15 з обідньою перервою з 12-00 до 13-00 (том 1 а.с.51).

У зв`язку із неявкою до зовнішнього адміністративного корпусу ВП ЗАЕС Савенка Є.В. для ознайомлення з документами було складено акт «Про неявку ОСОБА_6 та ОСОБА_1 для ознайомлення з документами» від 18.04.2022 (том 2 а.с.12).

Аналогічний акт «Про неявку ОСОБА_1 для ознайомлення з документами» було складено 22.04.2022 (том 2 а.с.13).

27.04.2022 року та 28.04.2022 року на електронну адресу позивача направлялись листи з інформацією «Про надання вакансій» №03-48/6719 та 03-48/6776 відповідно (том 1 а.с. 32-36).

08.05.2022 позивач шляхом направлення листа на електронну пошту повідомив відповідачу, що він надає згоду на переведення його на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаенс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» та направив заяви на ім`я т.в.о. Генерального директора ВП ЗАЕС Ігоря Мурашова та т.в.о. Президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Петра Котіна про переведення позивача на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» (том 1 а.с.31, 37, 38) .

17.05.2022 року позивачу на електронну пошту відповідач направив лист «Про надання відповіді» №03-48/7322, яким також ОСОБА_1 було запрошено до підприємства 18.05.2022 для написання заяви про надання відпустки з попередженням, що у разі неявки відсутність буде розцінена як невиконання вимог роботодавця (том 2 а.с.14).

На електронну пошту відповідача 18.05.2022 року надійшло повідомлення ОСОБА_1 «Про надання відпусток ОСОБА_1 » в якій він зазначає, що двічі скористався написанням заяв про надання відпусток, а також повідомив про об`єктивну неможливість прибуття до адміністративного корпусу ЗАЕС у зв`язку із відчуттям небезпеки для власного життя (том 2 а.с.16).

18.05.2022 ОСОБА_1 до адміністративного корпусу ВП ЗАЕС не з`явився, про що було складено «Акт про неявку ОСОБА_7 для ознайомлення з документами та оформлення заяви про надання відпустки» (том 2 а.с.15).

18.05.2022 складено акт «Про відвідування на дому ОСОБА_1 для ознайомлення з документами та оформлення заяви про надання відпустки», відповідно до якого представники ВП «Запорізька АЕС» відвідали ОСОБА_3 вдома з 13-30 по 13-40, двері квартири представникам ВП «Запорізька АЕС» ніхто не відкрив (том 2 а.с.17).

Листом №03-48/7426 від 19.05.2022 року, надісланим на електронну пошту ОСОБА_1 був запрошений до зовнішнього адміністративного корпусу ВП «Запорізька АЕС» на 20.05.2022 об 11-00 для проведення співбесіди на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» у дистанційному режимі (том 1 а.с.39).

Згідно з актом про відвідування на дому ОСОБА_1 для ознайомлення з процедурою проведення співбесіди на посаду та надання довідкової інформації від 20.05.2022 вбачається, що при відвідуванні позивача вдома з 08-00 по 08-30 двері квартири представникам ВП ЗАЕС ніхто не відкрив (том 1 а.с.43).

20.05.2022 позивач шляхом направлення листа на електронну пошту повідомив відповідачу, що він підтверджує заяви про переведення на обрану посаду, але не з`явиться на співбесіду, оскільки відчуває реальну небезпеку для власного життя, надав інформацію, щодо кваліфікації та трудового стажу (том 1 а.с. 40-41).

20.05.2022 року, відповідно до акту про відвідування на дому ОСОБА_1 для ознайомлення з актом про непроведення співбесіди із заступником начальника управління(з аналітично-правової роботи) юридичного управління ВП «Запорізька АЕС» з метою визначення можливості переведення його на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» представники ВП ЗАЕС знов відвідали ОСОБА_1 вдома. З 13-30 до 16-00 двері ніхто не відкрив (том 1 а.с.44).

30.05.2022 року на електронну пошту позивача відповідачем направлено лист №03-48/7828 «Про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці» де позивачу запропоновано надати пояснення щодо відсутності на робочому місці, яке визначено розпорядженням головного юрисконсульта-начальника управління Манцурової І від 01.03.2022 №19, а саме вдома (том 1 а.с.42), у відповідь на який позивачем 31.05.2022 на електронну пошту направлені пояснення стосовно обставин дистанційної роботи 20.05.2022 року на ім`я т.в.о. генерального директора ВП ЗАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» Мурашова І. (том 1 а.с.45-46).

03.06.2022 року на електронну пошту позивача відповідачем направлено лист №03-48/8051 «Про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці» де позивачу запропоновано надати пояснювальну записку на ім`я президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Петра Котіна стосовно відсутності на робочому місці 20.05.2022, яке визначено розпорядженням головного юрисконсульта-начальника управління Манцурової І від 01.03.2022 №19, а саме вдома (том 1 а.с.48), у відповідь на який позивачем 31.05.2022 на електронну пошту направлені пояснення стосовно обставин дистанційної роботи 20.05.2022 року та невідкриття дверей власного житла (том 1 а.с. 47, 49, 50).

Також позивачем на підтвердження розміру заробітної плати надані довідки та розрахункові листи по нарахуванню заробітної плати (том 1 а.с.60-66.)

На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем надані: копія посадової інструкції заступника генерального директора з персоналу, копія посадової інструкції головного юрисконсульта-начальника управління, копія посадової інструкції начальника управління кадрів, копія посадової інструкції фахівця (з табельного обліку), фахівця (з табельного обліку) 2 категорії, фахівця (з табельного обліуц) 1 категорії групи з табельного обліку та роботи з неповнолітніми відділу кадрової роботи, копія посадової інструкції заступника начальника воєнізованої охорони (по роботі з персоналом) заступника начальника загону, копія посадової інструкції начальника відділу нормативно-правового регулювання (том 2 а.с.25-115).

13.06.2022 року позивача ОСОБА_1 наказом президента ДП «НАЕК «Енергоатом» № 226-кз від 13.06.2022 року звільнено з посади начальника управління (з аналітично правової роботи) ЮУ на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з порушенням трудової дисципліни відсутності на робочому місці 20.05.2022 більше трьох годин без поважних причин (том 1 а.с.23-26).

Відповідно до довідки №880 від 22.06.2022 року, середня заробітна плата за період з 01.04.2022 по 31.05.2022 склала 46407,57 грн, середньоденна заробітна плата склала 2158,49 грн. (том 1 а.с.52).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 43 Конституції України, яка має найвищий пріоритет над законодавчими актами, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Вказані конституційні гарантії не лише задекларовані у Конституції, але й знайшли своє відображення у численних законах, від соціальних гарантій і компенсацій до кримінальної відповідальності за різного роду порушення трудових прав.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За загальновідомими правилами, встановленими ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158, 04 лютого 1994 року ратифікованої Верховною Радою України, яка набула чинності 16 травня 1995 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного зі здібностями або поведінкою працівника, або викликаного виробничою необхідністю підприємства, установи або служби.

Згідно ч. 2 ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Як неодноразово зазначалось судами під час розгляду аналогічних спорів, у наказі про звільнення, накладення дисциплінарного стягнення, відсторонення від роботи обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення закону, трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ, розпорядження про відсторонення від роботи, звільнення з роботи повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто відповідач повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого позивач звільняється чи притягується до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 2 Кодексу законів про працю передбачає основні трудові права працівників. Право громадян України на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 139 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення, зокрема, догана, звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Аналогічні правові висновки були зроблені Верховним Судом у постановах від 08.05.2019 року, справа № 489/1609/17 (провадження № 61-37729св18), від 11.03.2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18), які враховуються судом, з огляду на положення частини 4 статті 263 ЦПК України.

За змістом пункту 3 статті 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI, робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).

Відповідно до частини 1 статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (п. 4 ч.1 ст.40КЗпП України).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так позивач у тексті позовної заяви посилається на вимоги ч.ч. 1, 4, 6 ст. 60-2 КЗпП України, відповідно до яких дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче .місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому. Однак, посилання на ці норми є безпідставним, оскільки відповідно до розпорядження №15 головного юрисконсульту начальника ЮУ Манцурової І. від 17.02.2022 (з яким позивач був ознайомлений17.02.2022) та наказу №1287 від 15.10.2020 не передбачена «дистанційна робота», а визначена форма роботи у віддаленому доступі (вдома)-1-П. Відповідно до додатку до вищевказаного наказу Порядку організації та виконання роботи вдома працівників ВП ЗАЕС у зв`язку з карантинними заходами, робота вдома конкретних працівників оформлюється розпорядженням; під час роботи вдома зберігається встановлений працівникові режим роботи на підприємстві (час початку, закінчення роботи та час обідньої перерви); порушення встановленого порядку є порушенням трудової дисципліни (п.п. 1,1,1.7, 1.8). Обов`язки працівника: отримувати від безпосереднього керівника завдання визначеними засобами зв`язку, виконувати роботу якісно, вчасно та в повному обсязі, звітувати щодо виконаної роботи в спосіб, визначений у розпорядженні; постійно бути на зв`язку з безпосереднім керівником (або керівником структурного підрозділу); дотримуватись встановленого режиму роботи та дисципліни трудової праці; за викликом керівника прибути на робоче місце (п.п.3.1, 3.3, 3.7, 3.9).

Також позивач зазначає, що не був ознайомлений з розпорядження головного юрисконсульта-начальника управління Манцурової І. від 01.03.2022 №19, про його існування дізнався лише з тексту оскаржуваного наказу про звільнення. В свою чергу представник відповідача у відзиві посилається на те, що 15.03.2022 об 11:54 головним юрисконсультом-начальником управління Манцуровою І. з власного телефону за допомогою месенджеру Viber на ім`я ОСОБА_1 було направлене розпорядження, яке було прочитане о 12:25, крім того, вказане розпорядження було направлено на адресу електронної пошти позивача з корпоративної пошти головного юрисконсульта-начальника управління Манцурової І. 15.03.2022. Суд не бере до уваги вищезазначений доказ відповідача, оскільки зі скріншоту месенджера Viber не можливо ідентифікувати отримувача повідомлення (том 2 а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що представники відповідача неодноразово викликали ОСОБА_1 до адміністративного корпусу ВП ЗАЕС з метою ознайомлення з документами, написання заяви щодо надання відпустки та проведення співбесіди по посаду заступника директора департаменту економічної безпеки та комплаєнс політики Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом», що підтверджується листами №03-48/7322 від 17.05.2022 року, №03-48/7426 від 19.05.2022 (том 2 а.с.14, том 1 а.с.39) та в телефонному режимі. Позивачу були відомі місце та час явки до роботодавця, бо він направляв лист-відповідь, в якому повідомляв про об`єктивну неможливість прибуття (том 1 а.с.40-41). Суд розцінює дані дії позивача, як неодноразово порушення обов`язків працівника, а саме п. 3.9 Порядку організації та виконання роботи вдома працівників ВП ЗАЕС у зв`язку з карантинними заходами за викликом керівника прибути на робоче місце та вимог розпорядження №15 від 17.02.2022, з яким він був особисто ознайомлений встановлення графіку 1-П до особливого розпорядження, а також не бачить зацікавленості позивача продовжувати роботу у ДП «НАЕК «Енергоатом». Позивачем порушено встановлені організаційно-розпорядчою документацією роботодавця вимоги знаходитись в робочий час вдома та з`явитись за викликом керівника. Так, суд вважає особливим розпорядженням виклик 19.05.2022 року з`явитись до адміністративного корпусу ВП ЗАЕС 20.05.2022 року на 11 год. Працівники роботодавця відвідували позивача 20.05.2022 року за адресою його місця проживання, не зважаючи на наявність не меншої небезпеки, ніж відчував позивач, але позивач на контакт не вийшов. У зазначений час (11 год.) до роботодавця не з`явився. Також при повторному візиті працівників роботодавця до позивача 20.05.2022 з 13-30 до 16-00, двері квартири представникам ніхто не відкрив. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлені обставини відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці - вдома за адресою: АДРЕСА_2 20.05.2022 року та поважних причин його неявки за розпорядженням до адміністративного корпусу ВП ЗАЕС судом не встановлено, суд доходить висновку, що позивач дійсно допустив прогул відсутність на робочому місці більше 3 годин, а отже у відповідача були підстави для його звільнення із займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та вого відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується із дня укладення трудового договору.

Частиною 1 ст.9 Закону України «Про відпустки» передбачено,що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку,зараховуються час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

Як з`ясовано судом, наказом генерального директора ВП ЗАЕС від 19.05.2020 №161-з позивача звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату. Час з цього періоду не є фактично відпрацьованим часом за який ОСОБА_1 могла бути надана відпустка. Також суд зазначає, що у період з 20.06.2020 по 12.05.2021 року позивач знаходився на обліку у Енергодарській міській філії ЗОЦЗ та отримував виплату допомоги по безробіттю, отже за періоди роботи з 16.07.2019 по 16.07.2020 (4 календарних дні), з 16.07.2020 по 16.07.2021 - 28 календарних днів), з 16.07.2021 по 10.02.2022 (17 календарних днів) у відповідача відсутній обов`язок надавати позивачу відпустку за період, коли він фактично не працював, а відповідно не передбачена компенсація за невикористану відпустку.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно із частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а в разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

«Положення про порядок виплати щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі», затверджене наказом Міністерства енергетики України № 34-Т від 22.09.1999 встановлює, що зазначена надбавка виплачується за фактично відпрацьований час.

Додаток В до Наказу ВП «Запорізька АЕС» № 1287 від 15.10.2020 «Про впорядкування організації та режиму роботи персоналу в умовах карантинних обмежень» встановлює, що робота за графіком 1-Н не передбачає нарахування щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі, оскільки в цей час працівник фактично не виконує роботу на об`єкті електроенергетики. Отже, дана вимога позивача не підлягає задоволенню.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 21, 22, 36, 39-1, 40, 47, 48, 147, 149, 221, 232, 233, 235 КЗпП України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, надбавки за безперервний стаж роботи відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року.

Суддя А.О. Сухоруков