Єдиний унікальний номер 725/6567/22
Номер провадження 2/725/868/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Галичанського О.І.,

при секретарі судових засідань- Симик І.М.,

за участю сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою; АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом .

В обґрунтування своїх заявлених позовних вимог вказує, що 05 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис 1283.

Протягом останнього року відносини з ОСОБА_2 , значно погіршились. Під час спілкування у них виникали постійні сварки, непорозуміння, які привели до втрати почуття поваги. На його думку, спільне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та різних поглядів на подружнє життя. Подальше збереження сім`ї неможливе.

Стверджує, що з січня 2022 року з відповідачем не підтримує шлюбні відносини і не веде спільне господарство.Вважає, що шлюб існує формально, сім`я розпалась остаточно та примирення між ними неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати.Вказує, що під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .Спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей немає.

Стверджує, що після фактичного припинення сімейних відносин, неповнолітня донька ОСОБА_3 , залишилась проживати разом зі ним за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на його утриманні та вихованні, а неповнолітній син ОСОБА_4 залишився проживати разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене , просив суд залишити проживати разом з ним неповнолітню доньку ОСОБА_3 , а з матір`ю залишити проживати неповнолітнього сина ОСОБА_4 ; шлюб між ними - розірвати.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги , просив задовільнити позов у повному обсязі. Додатково пояснив , що після припинення шлюбних відносин з відповідачем донька ОСОБА_5 перебуває на його повному утриманні. Він возить дитиниу на гуртки. Спільний з відповідачкою син проживає разом з нею . Вказував , що між ним та відповідачкою фактично розподілено обов`язки по догляду за спільними дітьми. Просив задовольнити позов.

У судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти задоволення вимог ОСОБА_1 . Вказала , що позивач фактично займається вихованням доньки ОСОБА_5 , возить її на гуртки та займається її вихованням.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку :

Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до матеріалів справи між сторонами 05 серпня 2007 року зареєстровано шлюб ( а.с. 3), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

У сторін по справі є спільні діти :

-донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9);

- син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 (а.с.10).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що сторони підтримують між собою подружні стосунки.

Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

При таких обставинах, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому шлюб підлягає розірванню.

Щодо решти позовних вимог , слід зазначити наступне :

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Принцип статті 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, Так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, суд вважає, що між сторонами фактично розподілені обов`язки щодо виховання спільних дітей , а тому позовні вимоги вцілому підлягають задоволенню.

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити .

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 05.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1283.

Неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його вихованні та утриманні.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити проживати разом із матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на її вихованні та утриманні.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський