Справа № 288/1172/21
Провадження № 2/288/71/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Корнієнко Т.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому вказує, що вона з 2012 року проживала з Відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

14 липня 2014 року Позивач зареєструвала шлюб з Відповідачем.

Від шлюбу у нас є діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25.06.2019 року шлюб було розірвано.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 288/39/20 визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_1 .

Житловий будинок, у якому вони проживають, належить Відповідачу на праві приватної власності згідно договору дарування від 24.09.2007 року.

На сьогоднішній день Позивач з дітьми позбавлена можливості користуватися житловим приміщенням, Відповідач постійно перешкоджає їй у користуванні будинком, а саме: змінив замок до вхідних дверей, викинув її та дитячі речі в гараж, зірвав підлогу у кімнатах, відключив електропостачання та доступ до води, про що вона неодноразово повідомляла органи поліції.

Вважає за необхідне зазначити, що шлюб між нею та Відповідачем розірвано, але ці обставини не позбавляють її статусу члена сім`ї та правом користуватися приміщенням і не може бути підставою для її виселення, тому що законодавством передбачено виключні підстави для виселення члена сім`ї.

Отже, з огляду на те, що Позивач зареєстрована у будинку Відповідача разом з дітьми, має статус члена сім`ї і це є єдине її житло, вважає необхідним звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надання ключів від вхідних дверей даного житла.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задоволити.

Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, також зазначив, що з моменту подачі позову змінились обставини та у відповідача створилась нова сім"я, що вказує про неможливість проживання позивача з дітьми в будинку.

15 липня 2021 року Відповідачем на адресу суду подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, позивач дійсно раніше проживала в даному будинку, однак з осені 2020 року не проживає, він в отоплювальний період отоплював тільки одну кімнату будинку в інших не отоплював, через це в одній із кімнат утворився грибок на дошках підлоги, тому він був змушений зірвати дошки, щоб замінити,

однак на даний час в нього немає можливості їх замінити, так як він отримує мінімальну заробітну плату з яких половину відраховують на аліменти, тому позов з цих підстав, а також з інших є надуманим.

За вказаних підстав просить відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю./а.с.43-/

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року в цивільній справі № 288/818/19, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб зареєстрований 14 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за № 23, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано. /а.с.6-7/

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 8 та серії НОМЕР_3 , актовий запис № 13, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ./а.с.8-9/

Як вбачається з копії паспорта серії НОМЕР_4 виданого 06 серпня 2012 року Попільнянським РВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації вказано, АДРЕСА_1 . /а.с.82-83/

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 червня 2021 року, зареєстровано право приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок та земельну ділянку площею 0.07 га за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 24 вересня 2007 року./а.с.10-12/

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 травня 0202 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення місця проживання дітей задоволено, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з матір`ю ОСОБА_1 . /а.с.13-19/

Як вбачається із заяв ОСОБА_1 , вона зверталася до Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та селищного голови 29 квітня 2021 року, щодо вжиття заходів для того, щоб спільні діти мали необхідні умови для проживання та запобігання повторення подібних дій та випадків у майбутньому у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксувати факт та скласти акт обстеження. /а.с.20-21/

На підтвердження звернення ОСОБА_1 до Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області надано лист начальника Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 21 травня 2021 року № 4-34/217. /а.с.49/

ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи фотокопії обстановки кімнати в якій вона з дітьми проживала, та в якій знаходилися їх речі, а також приміщення гаража в якому тепер знаходяться речі позивача та дітей, які як зазначає позивач, відповідач виніс з будинку. /а.с.30-36/

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення відмовлено. /а.с. 93-95/

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду від 25 лютого 2021 року, без змін. /а.с.64-66/

Враховуючи викладене, встановлено, що відповідач вселилася в належне позивачу житло з його дозволу, як дружина, проживала в будинку на даний час, з нею зареєстровані малолітні діти, місце проживання яких визначено судом з матір`ю, право яких на користування житловим приміщенням є похідним від права матері, іншого житла ОСОБА_1 та діти не мають.

Представником відповідача надано: копію свідоцтва про шлюб сірї НОМЕР_5 , копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 та витяг з реєстру територіальної громади № 2022/000966866, які враховуються судом під час розгляду справи.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом вселення її - ОСОБА_1 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надання ключів від вхідних дверей даного житла, з тих підстав, що Відповідач є її колишнім чоловіком та він постійно перешкоджає їй у користуванні будинком, а саме: змінив замок до вхідних дверей, викинув її та дитячі речі в гараж, зірвав підлогу у кімнатах, відключив електропостачання та доступ до води.

Позивач зазначила, що в будинку вони з дітьми не проживають однак це пов`язано з тим, що відповідач створив неможливі умови для спільного проживання, не допускає їх до будинку, створює конфлікті ситуації, їх спроби вселитись до будинку виявились безрезультатними.

Інтересу до збереження права користування будинку позивач не втратила, намагалась вселитись в нього, іншого житла вона та діти не мають.

В той же позивачем доведено, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні будинком, до якого її не допускає, ключі від вхідних дверей не надає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).

Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 552/2998/17.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Частиною першої статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 із 25 жовтня 2011 року зареєстрована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про наявність судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо позбавлення або втрати Позивачем права користування спірним житлом відсутні.

Судом також встановлено та не спростовано відповідачем, що між сторонами у справі існує конфлікт з приводу вселення та користування житловим приміщенням, позивач доступу до житлового приміщення не має.

Матеріали справи також містять листи до правоохоронних органів у зв`язку із чиненням Позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, Позивач з дозволу Відповідача вселилася в належне йому житло як член сім`ї власника та на законних підставах проживала в ньому, з моменту вселення Позивача до будинку пройшло понад п`ять років, вона була належним чином зареєстрована, протягом усього часу добросовісно користуються ним, іншого житла не має, разом з нею проживали та зареєстровані їх малолітні діти, місце проживання яких визначено з матір`ю, що Відповідачем не спростовано.

Крім того, постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року/а.с.13-19/ визначено місце проживання дітей з матір`ю.

За наведених обставин, законна реєстрації Позивача та дітей в будинку, тривалий час проживання її в даному житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому чинення їй та дітям перешкод в користуванні житлом є невиправданим втручанням в приватну сферу особи та порушенням прав на повагу до житла.

З огляду на те, що позивачем надані належні та допустимі докази наявності у неї перешкод у користуванні житловим приміщенням, вона може вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Доводи Відповідача про відсутність у Позивача перешкод у проживанні в житловому будинку, викладені у відзиві на позовну заяву, суперечать дослідженим судом доказам та поясненням сторін.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року в справі № 759/23652/19 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в квартиру, з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку Відповідача прав Позивача, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., понесений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись статтями 41, 47 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтями 9, 64, 71, 156 ЖК УРСР; статтями 15, 16, 316, 319, 391, 405 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 82, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надання ключів від вхідних дверей даного житла.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко