УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року

м. Харків

справа № 638/6856/22

провадження № 2-з/638/144/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Яковлевої В.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Романченка Володимира Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

установив:

29 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Романченко Володимир Володимирович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

21 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Романченко В.В. подав до суду заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом призупинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до встановлення місцязнаходження дитини та/або до встановлення факту цільового використання коштів, які отримує в якості аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідно до інформації Головного центру спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Пікалєва Ніколіна 16 вересня 2021 року перетнула кордон України та була вивезена до м. Кельн, на підставі, нібито, рішення суду про надання дозволу на виїзд без згоди батька (батьків). Такі рішення суду відсутні. Відповідно до вказаної інформації неможливо підтвердити факт виїзду дитини разом із матір`ю. Також, ОСОБА_3 згідно з інформацією закордонних дипломатичних установ України на консульському обліку не перебуває. Про будь-які судові справи (в тому числі постановлені судом рішення), щодо надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон її батьку невідомо. Відомості про такі рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні. Окрім того, станом на поточну дату, відсутні будь-які судові рішення щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків. За місцем постійного мешкання дитина також відсутня. До правоохоронних органів було подано відповідну заяву про вчинення невідомими особами кримінального правопорушення (викрадення дитини) та розшук ОСОБА_3 . Разом із тим зазначає, що відповідно до процесуальних документів, які подані відповідачкою до суду, в анкетних даних зазначається її адреса проживання - АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою остання не проживає. Мати ОСОБА_3 , можливо, проживає окремо від доньки, а отримані в якості аліментів кошти використовує не за цільовим призначенням. Станом на 21 грудня 2022 року Департаментом служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради проводиться перевірка щодо цільового витрачання аліментів на малолітню ОСОБА_3 . Отже, позивач продовжує сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , які, потенційно, можуть використовуватися не за цільовим призначенням, а в подальшому реалізувати повернення вказаних коштів буде пов`язане зі значними складнощами.

Враховуючи вищевикладені обставини, вважає за можливе забезпечити позов шляхом зупинення стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення суду.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Заяву про забезпечення позову передано в провадження судді Яковлевої В.М. 22 грудня 2022 року.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частинами першою-третьою, десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

За змістом статтей 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17.

В пункті 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Як свідчать матеріали справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 04 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При цьому ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом призупинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до встановлення місцязнаходження дитини та/або до встановлення факту цільового використання коштів, які отримує в якості аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

В обгрунтування поданої заяви посилається на те, що про будь-які судові справи та рішення щодо надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон йому невідомо. Станом на цей час відсутні будь-які судові рішення щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Мати ОСОБА_3 , можливо, проживає окремо від доньки, а отримані в якості аліментів кошти використовує не за цільовим призначенням. Станом на 21 грудня 2022 року Департаментом служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради проводиться перевірка щодо цільового витрачання аліментів на малолітню ОСОБА_3 . Позивач продовжує сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , які, потенційно, можуть використовуватися не за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту заяви представника ОСОБА_1 адвоката Романченка В.В. вбачається, що підставою для звернення із заявою про забезпечення позову, як стверджує представник заявника, є те, що грошові кошти (аліменти), які продовжує сплачувати позивач на користь ОСОБА_2 , потенційно можуть використовуватися не за цільовим призначенням, та в подальшому реалізувати повернення вказаних коштів буде пов`язане із значними складнощами, у зв`язку із чим він просить призупинити стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням суду.

Так, частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема шляхом встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому такого виду вжиття заходів забезпечення позову як зупинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, до встановлення місцезнаходження дитини та/або встановлення факту цільового використання коштів, нормами чинного Цивільного процесуального законодавства України не передбачено.

Як вбачається зі змісту та доводів заяви посилання заявника на можливе непроживання доньки разом із матірю та використання аліментів не за їх цільовим призначенням, є лише припущеннями позивача, та не є правовою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, відповідно до якого достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимог чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без надання відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас слід зазначити, що позивачем ОСОБА_1 подано позов про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Більше того, відповідно до частини першої статті 179 СК України, аліменти є власністю дитини та зупинення стягнення аліментів жодним чином не покращить утримання дитини.

Разом із тим, суд враховує предмет спору та характер спірних правовідносин, що мають особливе значення у контексті захисту прав дітей, при цьому суд виходить з принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд, давши оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття зазначених ним заходів забезпечення позову, враховує вимоги розумності, обґрунтованості заявником необхідності забезпечення позову, з врахуванням змісту позовних вимог, та забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає, що вжиття такого заходу забезпечення позову, про який просить заявник, може призвести до порушення прав та законних інтересів дитини.

Як вже зазначено вище, позивачем подано позов про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, які стягуються за рішенням суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд виходить з того, що вимоги позивача, заявлені ним по суті позову, а також вимоги щодо способу забезпечення позову за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Романченка В.В. про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 157, 260, 353-354 суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Романченка Володимира Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Повний текст ухвали складено 23 грудня 2022 року.

Суддя В. М. Яковлева