Житомирський апеляційний суд
Справа №278/299/22 Головуючий у 1-й інст. Євген Татуйко
Категорія 66 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/299/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Грабовської Інесси Вікторівни на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщення, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власником 1/2 частини вище згаданого будинку, в якому разом з нею зареєстровані: брат- ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , батько ОСОБА_4 , а також власниця другої половини будинку ОСОБА_5 . Відповідач зареєструвався у будинку за життя їхньої матері та отримав право користування даним майном, однак в даний будинок він не вселився, а використовував його як свою офіційну адресу. Також у будинку відсутнє його майно, він не сплачує комунальні послуги, не бере участі в його утриманні, ніяких стосунків з нею не підтримує. Факт непроживання відповідача у даному будинку підтверджується довідкою Станишівської сільської ради та актом.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Грабовська І.В. в інтересах позивачки подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також провести перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не взято до уваги, що відповідач не проживає та ніколи не проживав разом із позивачем, вони не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав й обов`язків осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідач взагалі не проживав за місцем реєстрації, він має на праві власності інше нерухоме майно. Позивач ніколи не надавала згоди на його реєстрацію, оскільки отримала вказаний об`єкт нерухомості у власність на підставі спадкового договору.

Крім того, при розгляді даного спору, суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду про застосування норм права до спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права при розгляді даного спору, а тому дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Чуприна А. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач є членом сім`ї позивача. ОСОБА_1 не надала суду відомостей щодо того, що між нею та відповідачем не було укладено будь-яких інших домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, які б регулювали питання проживання у вказаному будинку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду мотивуючи таким.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Спадкового договору від 08.06.2017 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-29).

Відповідач є братом позивача та зареєстрований у вказаному будинку, але там фактично не проживав, що підтверджується довідками Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 3165 від 29.12.2021, № 173 від 31.01.2022 та Актом про встановлення факту № 176 від 17.12.2021 (а.с.7, 14, 30).

Статтею 41 Конституції України визначено право кожної особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ч.1 ст. 156 ЖК України передбачено, що членами сім`ї власника жилого будинку , які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таку ж норму закону містить ст. 405 ЦК України.

До членів сім`ї власника жилого будинку законодавець відносить подружжя, їх діти і батьки. Також членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають і ведуть з ним спільне господарство ( ст. ст. 64, 156 ЖК України).

Попереднім власником цього будинку була мати сторін - ОСОБА_6 і при її житті ОСОБА_2 був членом сім`ї власника будинку.

Але після переходу права власності до ОСОБА_7 , відповідач в силу того, що не є членом її сім`ї, не проживає у цьому будинку, не веде спільне господарство, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в його утриманні, втратив статус члена сім`ї власника будинку.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив у захисті прав нового власника на користування житлом.

Така ж правова позиція сформульована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц.

Крім того, судом не було враховано ту обставину, що відповідач є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_3 (а.с.15-16).

Згідно положень п. п. 1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Із матеріалів справи видно, що позивачем було сплачено при зверненні до суду та поданні апеляційної скарги 2481 грн судового збору (а.с.39, 62).

Крім того, ОСОБА_1 понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн., що підтверджується наданими належно завіреними копіями документів

( а.с.68-77).

У судовому засіданні представником відповідача не було заявлено клопотань про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги щодо їх неспівмірності.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню у повному обсязі понесені витрати на судовий збір та оплату правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грабовської Інесси Вікторівни задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належним їй на праві власності нерухомим майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням-будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2481 грн. 90 коп. судового збору та 9000 грн. витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 14 грудня 2022 року.