Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/974/22
Справа № 279/2150/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Волкович Н.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/2150/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, зазначивши, що з 26.11.2011 року з відповідачкою уклали шлюб, який було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та зроблено актовий запис № 547. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти 09.09.2019 року ними було придбано 15/100 (п`ятнадцяти сотих) частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Просив визнати 15/100 (п`ятнадцяти сотих) частин житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на 3/40 (три сорокових) частки житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

Позивач просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.08.2022 року на адресу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2 , в якому просила розділити спільне майно подружжя, а саме 15/100(п`ятнадцяти сотих) частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом виплати ОСОБА_4 грошової компенсації за належну йому частку та стягнути з ОСОБА_4 понесені судові витрати та витрати за надання правничої допомоги. Справа розглянута за правилами загального позовного провадження.

Сторони були належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. В судове засідання 12 жовтня 2022 року сторони не з`явились, представник відповідачки (представник позивачки) клопотав про відкладення розгляду справи, подавши письмову заяву. В зв`язку з зайнятістю судді в іншому процесі, справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності не розглядалась та перенесена на 31.10.2022 року. 31.10.2022 року представник відповідачки в залі судового засідання просив про відкладення розгляду справи, з метою завірення належним чином копії постанови суду від 14.10.2022 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

01.12.10.2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі, представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює рішення про наступне. Судом встановлено, що сторони 26.11.2011 року уклали шлюб, який було зареєстровано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області та зроблено актовий запис № 547.

В період шлюбу, а саме 09.09.2019 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу у Житомирській області Левківською Г.С., який зареєстрований у реєстрі за № 48581934 була придбана 15/100 (п`ятнадцяти сотих) частин житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем.

Віповідач вважає частку позивача в спільному майні незначною, вказує, що таке майно не може бути поділене та спільне користування ним не можливо, оскільки позивач вчиняє неправомірні дії відносно членів сім`ї, про що свідчать факти його притягнення до адміністративної відповідальності. Пропонує компенсацію вартості частки в тому розмірі, який визначив позивач як ціну позову.

Позивач іншого житла чи місця постійної реєстрації не має, на отримання компенсації вартості частки в майні згоди не надав.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Аналогічна норма закріплена і в ст.368 ч.3 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 378 ЦК України встановлено, шо у у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, право спільної сумісної власності на таке майно припиняється.

Згідно п.23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (правова позиція Верховного Суду України у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16).

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17). Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. При визначенні розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3, 4 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. №7 (далі ППВСУ №7), відповідно до якого розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Крім того, згідно з абз. 5 п.6 ППВСУ №7, в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Так, частка є незначною та не може бути виділена в натурі, якщо кожній із сторін не може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру), виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири ( абз.1 п.6 ППВСУ №7). Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку враховується співвідношення вартості часток кожного співвласника.

Якщо частки співвласників є рівними, частка одного з них не може вважатись незначною (постанови Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі №6-68цс14, від 24.02.2016р. у справі № 6-2784цс15).

Тягар доказування, що частка відповідача є незначною і воаи не може бути виділена в натурі, несе позивач (постанова Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16) .

Стосовно підтвердження неподільності речі повинні бути докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що технічної можливості поділити спірний будинок між співвласниками немає (постанова Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі № 6-68цс14). Якщо власник зацікавлений не в отриманні грошової вартості частки майна, а в реальному її використанні і є реальна можливість поділу майна та бажання співвласника на виділення частки в натурі, то підстави застосування ст.365 ЦК України відсутні (ухвала ВССУ від 19.07.2017р. у справі №487/8899/15-ц).

Про неможливість спільного володіння та користування майном можна стверджувати, якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один із них не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, блокує рішення щодо такого утримання, не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг тощо.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09). Відсутність іншого житла у співвласника, частка якого припиняється на підставі ст.365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається йому у зв`язку з таким припиненням права власності (ухвала ВССУ від 27.01.2016р. у справі №6-12402ск15). Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Аналізуючи зазначені норми права та встановивши фактичні обставини по справі, суд вважає доведеним той факт, що 15/100 частин житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу, виходячи з принципу рівності часток за кожним з колишнього подружжя.

Враховуючи, що відповідачем як позивачем за зустрічним позовом не доведено, що частка позивача у спільному майні є незначною, оскільки їх частки є рівними, що майно не підлягає поділу та спільне проживання в ньому неможливо, що запропонована сума компенсації вартості майна є його ринковою вартістю та час судового розгляду і що за отримані кошти співвласник в змозі придбати собі житло в тому ж населеному пункті, оскільки не має іншого житла, в якому він може проживати, або реєстрації місця проживання за іншою адресою, відмінною від предмету спору, що свідчить про те, що припиненням права власності на частку в спільному майні позивачеві буде завдана істотна шкода, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, оскільки фактично позивач заявляє вимогу про визнання його права на ідеальну, а не реальну частку, яка могла б бути виділена, в спільному майні.

Внесені відповідачем кошти як попередній внесок вартості майна підлягають поверненню відповідачеві.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.41,51 Конституції України, ст.60,69,70,72 Сімейного Кодексу України, ст.365, 368, 372 ЦК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на 1/2 (одну другу) ідеальну частку 15/100 (п`ятнадцяти сотих) частин будинку АДРЕСА_1 , що становить 3/40 (три сорокових) частки вказаного житлового будинку.

Право власності ОСОБА_2 на 1/2 (одну другу) ідеальну частку 15/100 (п`ятнадцяти сотих) частин будинку АДРЕСА_1 , що становить 3/40 (три сорокових) частки вказаного житлового будинку, припинити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку житлового будинку відмовити.

Внесені на депозитний рахунок UA0000277 отримувач ДКСУ м.Київ код отримувача 26278626 ОСОБА_2 попередній внесок вартості частки майна в сумі 49019,60 грн. згідно квитанції №ПН4361055 від 04.10.2022 року повернути ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 992,40 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 08.12.2022 року.

Суддя Волкова Н.Я.