Справа № 159/3617/22
Провадження № 2-о/159/152/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Макаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи: Ковельський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - його постійного, безвиїзного проживання на території України станом на 24.08.1991, станом на 13.11.1991.

Необхідність встановлення даного факту мотивована тим, що заявник народився у місті Феодосія Автономної Республіки Крим; у 1975-1976 роках навчався у професійно-технічному училищі №4 села Чапаєвка Кримської області; із листопада 1979 року по грудень 1981 року проходив строкову військову службу у військовій частині міста Феодосія АР Крим; 08.01.1995 у м. Феодосія уклав шлюб із ОСОБА_3 . До 2014 року заявник постійно проживав у м. Феодосія АРК, після тимчасової окупації Криму рф переїхав у село Колодяжне Ковельського району Волинської області, де проживає дотепер. Паспорт радянського зразка втратив, паспорт громадянина України не оформив. У червні 2022 року звернувся до Ковельського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - Ковельський відділ УДМС України у Волинській області) із заявою про видачу паспорта громадянина України, однак отримав відмову у зв`язку із тим, що не видалось можливим встановити особу заявника на предмет належності до громадянства України.

З метою отримання паспорта громадянина України ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - його постійного, безвиїзного проживання на території України станом на 24.08.1991, станом на 13.11.1991.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 заяву підтримали.

Представник Ковельського відділу УДМС України у Волинській області у письмових поясненнях просив заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. Позицію обґрунтував тим, що заявник не надав достатніх доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, станом на 13.11.1991; згідно із відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України у Волинській області місце проживання ОСОБА_1 не значиться зареєстрованим/знятим з реєстрації; інформації щодо документування ОСОБА_1 паспортами відсутня; у свідоцтві про народження ОСОБА_1 значаться відмітки про отримання паспортів в рф.

У судовому засіданні представник Ковельського відділу УДМС України у Волинській області Макаренко І.С. проти задоволення заяви заперечила з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Заслухавши позиції учасників провадження, оцінивши письмові докази у справі на предмет їх належності, достатності, допустимості, суд керується таким.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Згідно з пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України в момент проголошення незалежності України або набрання чинності ЗУ від 18.01.2001 «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Згідно із статтею 3 цього Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження - за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 ЗУ «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Відповідно до пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Підставою для звернення з даною заявою до суду слугувала втрата ОСОБА_1 паспорта громадянина СРСР та відповідно не можливість отримання паспорта громадянина України в компетентних органах.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_1 необхідно надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

На підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991 ОСОБА_1 надав:

- копію свідоцтва про народження, виданого повторно 19.06.1986, відповідно до якого 29.06.1959 здійснено запис № 364 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Феодосія Кримської УРСР ОСОБА_1 ;

- копію атестата № НОМЕР_5 від 25.08.1976, відповідно до якого заявник отримав середню спеціальну освіту в ПТУ №4 села Чапаївка Радянського району Кримської області;

- копію довідки № 001867 від 03.03.2010, виданої замість втраченого військового квитка, згідно із якою з листопада 1979 року по грудень 1981 ОСОБА_1 проходив військову строкову службу; 02.03.2010 знятий з військового обліку за віком;

- копію свідоцтва про одруження НОМЕР_1 , виданого повторно 11.04.2002, відповідно до якого заявник 08.01.1995 у місті Феодосія АР Крим одружився із ОСОБА_3 (актовий запис №2 від 08.01.1995);

- копію картки фізичної особи-платника податків від 29.04.2002;

- довідку № 430 від 03.05.2022, видану сільським головою Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області, про те, що ОСОБА_1 із 2014 проживає у селі Колодяжне без реєстрації місця проживання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що із 1982 року по 1992 рік працював на суднобудівному заводі «Море» у місті Феодосія, однак доказів про вказані обставини суду не надав.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 (дружина заявника), ОСОБА_5 (теща заявника) надали показання про те, що із ОСОБА_1 познайомились у квітні-червні 1991 року у місті Феодосія АР Крим, де заявник постійно проживав, а ОСОБА_6 працювала; у січні 1995 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 одружились, деякий час проживали у місті Феодосія, із 2014 року постійно проживають у селі Колодяжне Ковельського району Волинської області.

На переконання суду, матеріали справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів (як окремих, так і у їх взаємозв`язку), які б підтверджували факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

Надані заявником копії документів підтверджують події до січня 1995 року - факт народження, навчання, проходження військової строкової служби, одруження, однак не підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

Згідно із відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться.

На підставі дослідженого у судовому засіданні оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_1 , також відповідно до інформації, наданої 05.10.2022 завідувачем сектору з питань громадянства УДМС у Волинській області, судом встановлено, що ОСОБА_1 за обліками УДМС у Волинській області не значиться. Згідно із інформацією, що міститься у базі даних ЄІАС УМП ДМС України ОСОБА_1 значиться як уродженець місті Феодосія АР Крим; документований паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 25.02.1994 КВС Ямальського райвиконкому Тюменської області рф (у свідоцтві про народження відмітка про видачу паспорта серіх НОМЕР_3 від 24.02.1994, також відмітка про видачу паспорта для виїзду за кордон 07.06.2010 органом рф); з питань набуття громадянства України до компетентного органу ОСОБА_1 не звертався.

Таким чином, надані заявником письмові докази не є безспірними, належними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 та станом на 13 листопада 1991 року.

Сукупний аналіз зазначених обставин свідчить про відсутність підстав та доказів для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

За результатами такого роз`яснення, учасники даного цивільного провадження не заявили клопотань про збір та подачу додаткових доказів для підтвердження або спростування встановлених обставин.

На підставі зібраних доказів факт безперервного проживання на території України ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року і станом на 13 листопада 1991 року є недоведеним. А обраний ОСОБА_1 спосіб документування паспортом громадянина України (через встановлення факту безперервного проживання на території України) не є ефективним, оскільки не спростованою залишилась обставини набуття заявником у 1994 році громадянства іншої держави.

При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (пункт 7 статті 294 ЦПК України).

Тому судові витрати у дані справі слід залишити за заявником.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 247,263-265, 315 ЦПК України, ЗУ «Про громадянство України», суд

ухвалив:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи: Ковельський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

заявник - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

представник заявника - ОСОБА_2, довіреність Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 04.10.2022; Волинська область, місто Ковель, вулиця Грушевського, 2;

заінтересована особа - Ковельський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області; місцезнаходження: вулиця Грушевського, 2, місто Ковель, Волинська область.

Повний текст рішення складено 16.12.2022.

Головуючий:Ю. Ф. ВОЛКОВА