Справа № 146/233/22
Провадження № 22-ц/801/1947/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 рокуСправа № 146/233/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року, ухвалене суддею Томашпільського районного суду Вінницької області Пилипчуком О.В.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , маючи на меті отримати банківські послуги, підписала відповідну заяву від 12.03.2009. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язана погашати заборгованість за кредитним договором, заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів, а у разі невиконання покладених на неї зобов`язань, за вимогою банку виконати їх з поверненням кредиту.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 26.01.2022 становить 11509,77 гривень, з яких: 9017,59 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 2492,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11509,77 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити повністю. Вказала, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі та не врахував, що відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 76522,65 грн, а на погашення за кредитом, зокрема і шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості відповідачем внесено кошти в сумі 91 606,15 грн. Тому відсутній борг і за тілом кредиту.

До Вінницького апеляційного суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк», поданий представником Роєм В.Л., в яких представник просить в задоволені апеляційної скарги відмовити та рішення залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н від 12.03.2009 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписавши анкету-заяву відповідач погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої свій висновок мотивував тим, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема укладення між позивачем та відповідачем договору про надання банківських послуг шляхом надання кредиту з встановленим лімітом на картковий рахунок в спосіб, визначений Умовами та Договором, а також наявності заявленого банком розміру кредитної заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погасила, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами (а.с. 15); виписку по рахунку (а.с. 35-44); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картки (а.с. 16); довідку про видані картки (а.с. 14); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.13); розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-12) та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 17-26).

З матеріалів справи слідує, що відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті платежів має право заявити вимоги про їх стягнення.

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що за заявою ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів та скаржник використовував дані кошти, при цьому останній не заперечує та не спростовує даний факт.

Як вбачається із апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує факт отримання від банку кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на отриману кредитну картку, однак вказує про погашення вказаної суми, сплату процентів за користування кредитом та здійснення переплати на користь позивача грошових коштів під час повернення кредиту, про що слідує, у тому числі і з наданих позивачем розрахунків заборгованості.

З огляду на це ОСОБА_1 не заперечувала існування у неї будь-яких зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені обставини вказують про існування між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» договірних правовідносин.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторони погодили, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) становить 2,5%.

Вказаною довідкою, з якою під власноручний підпис ознайомлена ОСОБА_1 , визначена базова процентна ставка в місяць - 2,5%, що свідчить про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Довідка, як і анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписана ОСОБА_1 .

Факт підписання такої довідки та анкети-заяви ОСОБА_1 не заперечувався.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994 св19).

З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Довідка позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 2,5% в місяць.

Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У свою чергу учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Банк у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті платежів має право заявити вимоги про їх стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 12.03.2009 ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що за заявою ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів та скаржник користувався кредитними коштами та періодично здійснював його погашення. Доказів на спростування вказаного розрахунку, відповідачем не надано.

При цьому ОСОБА_1 не заперечує та не спростовує даний факт.

Факт укладення кредитного договору сторонами не оспорювався.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 на спростування позову до апеляційної скарги не надала доказів, які б спростовували розрахунок суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи надані позивачем докази дійшов правильного висновку про доведеність факту укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг та існування кредитної заборгованості, що в свою чергу не було спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів належними доказами свої вимоги та обставини, на які посилався, не приймаються до уваги, адже висновків суду не спростовують.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року відстрочено відповідачу ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до закінчення апеляційного провадження у справі.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду із позовом з вимогою майнового характеру, тому підлягав до сплати судовий збір у розмірі 2481,00 гривень. Розмір судового збору за подання апеляційної скарги складає 3721,50 гривень (150 % * 2481,00 грн.).

Оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, тому йому слід сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн на користь держави.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 гривень на користь держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: Т.М. Шемета

Т.Б. Сало