Справа № 404/8422/19
Номер провадження 2/404/2266/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі - Тригубенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, просив:

- встановити факт, що він та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 серпня 2011 року по 03 вересня 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- визнати спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 автомобіль Peugeot 3008 Hybrid, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля в сумі 157 653,76 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що в період з 01 серпня 2011 р. по 03 вересня 2019 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 . У квартирі за вказаною адресою сторони сумісними зусиллями проводили ремонтні роботи та облаштування житла всіма необхідними меблями, технікою.

Відносинам, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були притаманні всі ознаки сім`ї: вони постійно спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, грошові кошти, які отримували як дохід, являлися спільним сімейним бюджетом, за спільні кошти придбавали майно, спільно відпочивали.

Відповідач починаючи з 25 червня 2010 р. зареєстрована як фізична-особа підприємець, видами діяльності якої є: електромонтажні роботи; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; інші будівельно-монтажні роботи; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах (основний); роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Позивач, хоча і офіційно не був працевлаштований як найманий працівник, проте працював у ФОП ОСОБА_2 , а саме: надавав консультації клієнтам, готував договори про надання послуг та контролював роботу по їх виконанню іншими офіційно не працевлаштованими особами.

В період з 03 травня 2018 р. по 31 липня 2018 р. ОСОБА_1 сам був зареєстрований як фізична особа-підприємець, та займався тими ж видами діяльності, що і позивач. Вказана реєстрація була необхідна для тимчасового зменшення податкового навантаження на ФОП ОСОБА_2 , в зв`язку зі збільшенням доходу.

Вищевказані обставини підтверджуються письмовими доказами та показами свідків.

28 грудня 2018р. під час спільного проживання, за спільні кошти, ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2246, придбали нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , яке використовувалося сторонами як офіс для здійснення підприємницької діяльності, та надалі використовується відповідачем.

Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно.

Сумісну купівлю спірного об`єкту нерухомості може, зокрема, підтвердити в судовому засіданні свідок, який є попереднім власником нежитлового приміщення ОСОБА_3 . Також, вказана обставина підтверджується копією розписки від 28 грудня 2018 р.

Вказано, що 29 серпня 2019р. сторонами також придбано автомобіль Peugeot 3008 Hybrid, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Право власності на даний транспортний засіб також зареєстровано за відповідачем.

Позивач вважає, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб Peugeot 3008 Hybrid, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбані під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому є спільною сумісною власністю та підлягають поділу.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.32-33).

10 лютого 2020 року від представника відповідача адвоката Любович Л.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву зазначено, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи про те, що відносинам, які склалися між ОСОБА_4 та позивачем, були притаманні всі ознаки сім`ї, а саме те, що спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, грошові кошти були спільним, сімейним бюджетом, за спільні кошти придбавали майно, робили ремонти, спільно відпочивали. На підтвердження цього він надав декілька фотографій, де вони сфотографовані разом, а також невідому розписку ОСОБА_3 , продавця квартири, на яку посягає ОСОБА_1 .

Вказано, що відповідач дійсно знає ОСОБА_1 , підтримувала з ним товариські відносини, ні про яке сумісне проживання між ними ніколи не було мови. Бувало так, що вони відмічали якісь свята разом, при цьому не тільки з ним, а і з іншими друзями, часто це відбувалося на її квартирі, і якщо гуляли допізна, то і її подруги і друзі і в тому числі ОСОБА_5 , залишалися ночувати, так як є вільна кімната. ОСОБА_5 по три-чотири місяці проживав з різними жінками, а коли сварився з ними, то приходив до відповідача додому і просився переночувати. Декілька разів вони разом їздили відпочивати, кожен за свої кошти. Оскільки вони спільно не проживали, то і ніякого спільного побуту не було. Новий 2017 рік, вона зустрічала зі своїм хорошим товаришем, що було б неможливо, якби проживала з ОСОБА_5 . А відпочивати їздила і з іншими своїми друзями. Також, вона дозволила позивачу працювати на офісі, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Користуючись довірою, ОСОБА_5 не один раз викрадав різні документи, і за їх повернення вимагав гроші, це відбувалося коли він входив у «запій». Після того, як він тверезів, він повертав документи з пробаченнями, знову втирався в довіру, допомагав з транспортуванням обладнання на офіс. З початку 2019 року він проживав з жінкою, яка на даний час є його дружиною, але вона не заперечувала, щоб він користувався вільним столом у офісі.

В липні 2019 року відповідач спіймала позивача на тому, що він уклав договір на виконання робіт від її імені, підробив підпис і використав печатку. У неї відбулася з ним неприємна розмова, в процесі якої він попросив вибачення і написав розписку проте, що цей договір укладено без її відома, та без її відома він скористався печаткою. Після чого він вийшов із довіри і вона запропонувала йому покинути офіс, але він викрав договір купівлі-продажу приміщення по АДРЕСА_1 , змінив замок у вхідних дверях і вона вимушена була звертатися з заявою до поліції.

Вказано, щодо придбання нежилого приміщення по АДРЕСА_1 , то це приміщення відповідач придбала за свої особисті кошти, що підтверджується випискою з банку, де зазначено, що саме в день придбання приміщення, а саме 28 грудня 2018 року вона зняла з депозиту 24 000 доларів США і придбала приміщення за 252 000 гривен, що підтверджується нотаріально завіреним договором купівлі-продажу. Також, в цьому договорі чітко вказано, що станом на 28 грудня 2018 року та на момент купівлі нежитлового приміщення вона в шлюбі не перебуває, однією сім`єю з особою, з якою мала би право укласти шлюб, не проживає і нежитлове приміщення набуває самостійно, за власні кошти. Якби вони з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, і він приймав участь у купівлі квартири, він би не дозволив, щоб так було зазначено в договорі. Яким чином ОСОБА_5 отримав розписку у ОСОБА_6 , що вони разом заплатили йому за приміщення 35 000 доларів США, їй невідомо, при цьому присутня не була. Особисто платила ОСОБА_6 гроші і саме в тій сумі, яка написана в договорі.

Що стосується придбання автомобіля, то 29 серпня 2019 року вона зняла з депозиту кошти в сумі 12 000 доларів США і заплатила продавцю, про що отримала розписку, при цьому ОСОБА_5 сам підписав розписку, як свідок про те, що вона заплатила особисті кошти.

Вважає, що ОСОБА_1 вигадав собі версію, як вимагати у неї кошти і придумав те, що вони з ним проживали разом і вели спільне господарство, хоча не навів ніяких доказів про це. Це також підтверджується і тим, що на даний час у Кіровському районному суді м. Кіровограда (суддя Мохонько В.В.) знаходиться цивільна справа № 04/8251/19, провадження № 2/404/2214/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 керівника підприємства «Планета тепла». Тобто, всіма можливими і неможливими способами зробити її життя неприємним.

Зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які понесла і очікує понести відповідач в зв`язку з розглядом справи складає 10 000 грн., оплати за надання професійної правничої допомоги (а.с.46-48).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2020 року накладено арешт на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.68-70).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с.128-129).

Представник позивача адвокат Нофенко Ю.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Любович Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази встановив наступні обставини.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 74 СК України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 в період з 01 серпня 2011 року по 03 вересня 2019 року.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу позивач посилався на покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що познайомився зі сторонами в жовтні 2018 року. З травня 2019 року по жовтень 2019 року працював зварювальником у них на фірмі. Їздили сім`ями разом на море в серпні 2019 року. Він зі своєю жінкою часто бував в гостях у сторін. Позивач з відповідачем вели разом бізнес. Едуард йому казав, що офіс купували вони разом з відповідачем.

Свідок ОСОБА_8 , який з 1977 року мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , пояснив в судовому засіданні, що знає позивача років 8-10, а з відповідачем знайомий з її народження. Бачив, як вони разом їздили на роботу, проживали як сім`я, разом робили ремонт. Дочка відповідача називала ОСОБА_9 по імені. Знає, що у сторін по АДРЕСА_1 була фірма, де вони вели бізнес, заходив туди декілька разів.

Свідок ОСОБА_10 про допит, якого просила сторона відповідача в судовому засіданні пояснив, що працював зі сторонами. З 2016 року він дружив зі ОСОБА_11 , а потім і з ОСОБА_9 . Кожен з них працював на своєму приватному підприємстві. Знає, що у них були робочі стосунки. Позивач знімав у відповідача кімнату, оскільки свого жила не було, сумісний бізнес вони не вели. Зі слів відповідача знає, що вона знімала кошти з депозиту та придбала нежитлове приміщення. Відповідач зустрічалась з іншими чоловіками, з позивачем ні, між ними відносини не помічав. Едуард зароблені кошти витрачав на власні потреби, винаймав кімнату у відповідача. З дочкою ОСОБА_12 ніколи не бачив. Позивач їздив на автомобілі марки Рено, Ланос, на Пежо ніколи його не бачив.

Також, позивачем на підтвердження факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу було надано суду фотознімки, квитанцію про сплату коштів за кухню та її встановлення, дублікати квитанцій про сплату комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_4 , платіжні доручення про переведення коштів ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_2 .

Представник позивача посилаючись на письмову заяву та пояснення надані відповідачем у листопаді 2018 року працівникам поліції з приводу викрадення її особистих речей, просила врахувати суд, що у них відповідач вказувала позивача як свого цивільного чоловіка.

Вказані докази не доводять факту спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідача.

Допитані свідки сторони позивача хоча і зазначили про факт спільного проживання сторін в заявлений період, проте конкретних обставин щодо ведення сторонами спільного господарства, побуту та спільного бюджету, наявність спільних витрат в інтересах сім`ї, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, у судовому засіданні не зазначили.

Отже, показання свідків про фактичне проживання сторін у певний період, при відсутності інших доказів, та не підтвердження цього відповідачем, на думку суду, не є достатніми доказами для встановлення заявленого факту спільного проживання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Матеріалами справи не доведено, що між сторонами були усталені відносини, що притаманні подружжю. Відсутні підстави стверджувати, що сторони спільно проживали, пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Відносини сторін не мають ознак подружніх відносин, а саме не підтверджено наявність факту ведення спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Відтак, стороною позивача належних доказів спільного проживання однією сім`єю з відповідачем в період з 01 серпня 2011 року по 03 вересня 2019 року не надано, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги у цій частині, а отже у задоволенні вимоги необхідно відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2018 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , про поділ якого просить позивач та вважає його спільним сумісним майном, зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1.7 вказаного вище договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 , у своїй заяві від 28 грудня 2018 року, яка зберігається у справах приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковської О.І., стверджувала про те, що станом на 28 грудня 2018 року та на момент купівлі нежитлового приміщення в шлюбі не перебуває, однією сім`єю з особою, з якою мала би право укласти шлюб, не проживає, нежитлове приміщення набуває самостійно за власні кошти.

29 серпня 2019 року відповідачем було придбано автомобіль Peugeot 3008 Hybrid, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який позивач просить визнати їх з відповідачем спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу, а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін, а тим більше будь-якого права на успадкування майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

У судовому засіданні представник відповідача зазначала, що спірне нежитлове приміщення та автомобіль були придбані особисто відповідачем за її заощаджені кошти отримані з підприємницької діяльності та надала суду відповідні виписки з депозитних рахунків. Будь-яких доказів, що кошти, за які придбавались нежитлове приміщення та автомобіль, отримані внаслідок спільної праці позивача та відповідача до суду не подано.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин на які посилається позивач, які б були підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визначення зазначеного в позові майна спільною сумісною власністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 263, 264, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14.12.2022 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда