РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/2430/21

Провадження № 22-ц/4815/1056/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 травня 2022 року у складі судді Ральця Р. В., ухвалене в м. Дубно Рівненської області о 12 годині 47 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що до липня 2017 року в житловому будинку АДРЕСА_1 проживали чоловік позвачки ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 , яка навчалась в м. Харкові у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. Позивачка була за кордоном на заробітках, а усі зароблені кошти спрямовувала на ремонт будинку в с. Злинець. У 2014 році у ОСОБА_3 лікарі виявили рак легенів, а відтак позивачка змушена була приїхати з Італії та регулярно займатись його лікуванням в м. Рівне, в м. Києві. Усі витрати, пов`язані з лікуванням, були оплачені лише позивачкою, відповідачка кошти не надавала, не допомагала, не брала будь якої участі. Два роки позивачка доглядала ОСОБА_3 і разом проживала з ним в житловому будинку аж до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті вона подала до нотаріуса заяву про вступ у спадщину як спадкоємець за законом та знову поїхала за кордон, щоб мати можливість погашати борги, які були витрачені на лікування її чоловіка, а через пів року повернулась за кордону для того, щоб оформити спадщину. 29 травня 2017 року між позивачкою та ОСОБА_4 (дочкою позивачки) було укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Коником Б.М. за реєстровим номером 1246, за яким позивачці перейшло право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 101,2 м2, житловою площею 58,0 м.

Позивачка часто хворіє, перенесла досить важкі операції і на теперішній час фактично проживає у своїй квартирі АДРЕСА_2 , потребує стороннього догляду. З 2017 року по теперішній час в житловому будинку АДРЕСА_1 фактично проживає: ОСОБА_4 , разом із чоловіком ОСОБА_5 , які зареєстровані по АДРЕСА_3 , власником якого є батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , а також їх дочка (відповідачка) - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Проживати позивачці разом в будинку в с. Злинець не є можливим через постійні скандали, лайки, погрози від сім`ї ОСОБА_7 . Зазначає, що коли позивачка була лежача більше пів року її доглядали чужі люди, ніхто до неї з рідних не прийшов, не телефонував, не допомагав.

Коли позивачка не дала згоду сім`ї ОСОБА_7 щодо переоформлення житлового будинку в с. Злинець на відповідачку, фактично сім`я ОСОБА_7 від позивачки відмовились та спрямовує усі зусилля для того, щоб заволодіти житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка неодноразово просила відповідачку знятися з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок на що весь час отримувала негативну відповідь, причому часто в агресивній формі. Вважає, що ОСОБА_8 втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 , як власник житлового будинку, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачка створює позивачці перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, влаштовує сварки та навіть погрози, псує майно, яке належить позивачці, зникають побутові речі з будинку, принижує позивачку перед сусідами, у зв`язку з чим позивачці неодноразово доводилось викликати поліцію аби захистити від своє майно. Впродовж останніх місяців на позивачку чиниться психологічний тиск, а відтак у позивачки виникає страх за своє життя та здоров`я та відповідно відвідувати чи ночувати у житловому будинку, який належить їй на праві приватної власності. Просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити її із вказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 травня 2022 року у задоволенні вказаного позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 116 ЖК України, яка визначає підстави для виселення особи без надання іншого житлового приміщення та обґрунтоване встановленими обставинами справи, підтвердженими зібраними у справі належними і достовірними доказами, які вказують на те, що відповідачка, проживаючи від народження у спірному помешканні, котре на праві власності належить позивачці, жодним чином не порушує законних прав власника останньої та проживає у цьому помешканні на законних підставах.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що відповідачка користується спірним житлом на законних підставах, а тому позовні вимоги є безпідставними. Зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнаючи обставини вчинення позивачкою перешкод відповідачці, тоді як таких вимог до суду не заявлялося. Зазначає, що обставини псування та руйнування спірного будинку відповідачами підтверджують як матеріали справ, так і власні пояснення відповідачки, яка вказала, що нею та її сім`єю було демонтовано троє дверей, газову плиту, газову колонку, викопано дерева, поставлено замки на частину житлових приміщень. Додає, що такі дії, визнані самою відповідачкою, безспірно підтверджують обставини вчинення нею перешкод позивачці як власнику будинку у користуванні своєю власністю, включаючи особисті речі, і більш того псування її майна, а тому право власності останньої підлягає захисту в судовому порядку. Звертає увагу на те, що оплата ОСОБА_4 послуг за газопостачання та постачання електроенергії за два останні місяці не може слугувати підтвердженням несення стороною відповідача витрат по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів постійно. Покликаючись на недостатнє дослідження обставин справи, однобічний та упереджений розгляд, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Рідченко Марія Володимирівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 травня 2017 року № 1247 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88290624 від 29.05.2017 року.

Рішенням народного суду Дубнівського району Ровенської області від 26.06.1985 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, дочку ОСОБА_9 залишено проживати біля матері.

Як зазначено у Витязі про реєстрацію у спадковому реєстрі №47890660 від 29.05.2017 року, свідоцтво про право на спадщину №60715069 видано 29.05.2017 ОСОБА_1 згідно договору про поділ спадкового майна за законом (а.с. 9).

Як вбачається із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №339, виданої 06.07.2020 року Гірницькою сільською радою Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_1 є уповноваженим власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входять: онука ОСОБА_2 (а.с. 10).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.12.2011 року, що підтверджується Інформаційною довідкою УДМС України у Рівненській області від 21.10.2021 року.

Згідно довідки Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області №366 від 22.09.2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 від дня народження по даний час, зареєстрована з 26.12.2011 (дата виготовлення паспорта).

За цією ж адресою проживають без реєстрації її батьки: ОСОБА_4 (з 1984 року), та ОСОБА_5 (з 1998 року, тобто з моменту одруження із ОСОБА_4 ). Вказані особи зареєстровані в АДРЕСА_3 в житловому будинку, власником якого є ОСОБА_6 , однак за місцем реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не проживали та не проживають.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.04.2018, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства II групи. Довідкою МСЕК серії 12 ААБ №518107 від 11.03.2020 року засвідчено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи з дитинства з ураженням внутрішніх органів безтерміново; їй протипоказана праця з нервово-психічними перевантаженнями (а.с. 47, 48).

Згідно довідки Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №7140 від 04.11.2021, ОСОБА_2 є студенткою ІІ курсу (2020 рік вступу) освітнього ступеня «Магістр» спеціальності 081 «Право» 04-20м-03 групи денної контрактної форми навчання Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яка зарахована на місце, що фінансується за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб Наказом ректора Університету №472-С від 14.09.2020 з 01.09.2020. Термін навчання за освітнім ступенем «Бакалавр» триває з 01.09.2020 року по 01.03.2022 року (а.с. 49).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила визнати свою онуку, ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселити останню із належного їй на праві власності будинку, оскільки та поводиться неналежним чином, грубо та почасти агресивно, влаштовує сварки, погрожує, принижує перед сусідами, у зв`язку з чим спільне проживання стало неможливим у одному помешканні.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Даному конституційному праву кореспондується обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як встановлено частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а до спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 лише іноді навідується.

Позивачка є власником спірного житлового будинку з 29.05.2017 року, проте відповідачка проживає у цьому будинку з народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 , умови співжиття не порушує. Наявність реєстрації відповідачки у житловому будинку жодним чином не впливає на право власності позивачки на житловий будинок, а тому не може порушити її право власності.

Позивачкою не надано жодного доказу того, що відповідачка чинила перешкод у здійсненні позивачкою права користування і розпорядження майном. Хоча, як стверджує ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням правил співжиття відповідачкою та її батьками, вона змушена була неодноразово викликала поліцію, однак документальних доказів на підтвердження цих порушень суду не надала.

Натомість позивачка створювала нестерпні умови проживання для відповідачки у спірному будинку, про що свідчать документальні докази та показання свідків.

Так, у акті обстеження матеріально-побутових умов проживання №69 від 22.09.2021 року вказано, що комісія у складі старости Здовбицького старостинського округу Семидубської сільської ради Савчука Андрія Олександровича, депутата Семидубської сільської ради Гриця Валентина Валентиновича та жителя с. Злинець ОСОБА_10 , провели обстеження в будинку АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що в будинку, який належить ОСОБА_1 , зареєстровані: власник ОСОБА_1 , онука ОСОБА_2 , але фактично на даний час проживають дочка ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 , внука ОСОБА_2 .

Умови проживання сім`ї добрі, будинок та прилегла територія знаходяться в доглянутому стані, але поруч із цим у сім`ї доступу до підсобних приміщень, де знаходиться майно та продукти харчування, відсутній (закрито на замки власником господарства). Вільний доступ є до житлового будинку та літньої кухні. Електроенергія, газопостачання відключено за заявою власника будинку. Дана ситуація ввела сім`ю в складні життєві обставини, які потребують позитивного вирішення (а.с. 53).

Згідно повідомлення ПрАТ «Рівнеобленерго» Дубенський РЕМ №35/170 від 22.09.2021 житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 17.09.2021 року було відключено від електричної мережі шляхом від`єднання будинкового вводу до будівлі на опорі лінії електропередач 0,4 кВ згідно звернення споживача ОСОБА_1 , що являється договірною особою (а.с. 52).

Показаннями свідків ОСОБА_4 , матері відповідачки та дочки позивачки, ОСОБА_10 , який мешкає по сусідству із спірним будинком, які підтвердили, що з боку ОСОБА_11 (відповідачки) не чиниться жодних перешкод бабусі (позивачці) у доступі та користуванні належним останній на праві власності будинком, тоді як позивачка створює нестерпні умови проживання відповідачці, відключивши газопостачання та електропостачання до будинку, встановивши замки на підсобні приміщення, в яких знаходилися речі відповідачки та її батьків, у зв`язку з чим ті були змушені викликати поліцію, щоб забрати свої речі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами права , якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 користується спірним житлом на законних підставах, не порушує прав позивачки як власника, а тому відсутні передбачені законом підстави для її виселення із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому та проживає від народження, тобто з 1999 року, та зареєстрована у ньому з 26.12.2011 року (дати виготовлення паспорта), та, будучи особою з інвалідністю, не має іншого житла.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки фактично дублюють обґрунтування позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 травня 2022 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.