Справа № 342/98/20
Провадження № 2/342/100/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Ігнатюк Л.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Візінського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та майном,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить : зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, літньою кухнею, криницею і земельною ділянкою площею 0,2097 га, призначеного для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибною ділянкою), які знаходяться в АДРЕСА_1 . З цією метою зобов`язати ОСОБА_2 : облаштувати стічний жолоб в приміщенні стайні, виведений до вигрібної ями, облаштувати вигрібну яму водотривким матеріалом з поглибленням в землі, наземну частину якої обладнати щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів по АДРЕСА_2 ; ліквідувати складування гною на території присадибної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 на відстані, не менше 20 м від стін житлового будинку та літньої кухні ОСОБА_1 ; перемістити клітки із свинями до тих стін стайні, які не є спільними із стіною літньої кухні ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 позивачка успадкувала від своєї бабки ОСОБА_4 на підставі рішення Городенківського районного суду від 06.03.2016, яке набрало законної сили. Для будівництва та обслуговування належного їй житлового будинку була виділена присадибна земельна ділянка площею 0,2097, яку позивачка приватизувала на підставі рішення Топорівської сільської ради. До складу її житлового господарства входить літня кухня, яка складається з кухні, житлової кімнати, ванної кімнати, кладочки та коридору. Літня кухня має спільну стіну з господарськими приміщеннями (стайнею) її сусідки ОСОБА_2 . Її житлове господарство будоване у 1951 році батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельній ділянці бабки ОСОБА_4 , яка була головою колгоспного двору. Стайня відповідача побудована її свекром ОСОБА_7 за згодою батьків позивачки із спільною стіною. Фактично, стайня відповідача побудована незаконно, без будь-яких дозвільних документів на земельній ділянці, що не відведена відповідачу у встановленому законом порядку. Протягом багатьох років позивачка мирилася із таким розташуванням будівель, зважаючи на те, що про це раніше домовилися їхні родичі. Поки був живий ОСОБА_7 , він утримував стайню належним чином, своєчасно прибирав та вивозив нечистоти. Після його смерті, коли житлове господарство перейшло до відповідачки, ситуація змінилася. ОСОБА_2 своєю господарською діяльністю зумисне спричиняє їй збитки. Відповідач утримує в стайні четверо свиней, при цьому, стайня не облаштована спеціальним жолобом для стоку рідких нечистот, внаслідок чого сеча накопичується на підлозі та просочується у стіни приміщення. Від цього спільна стіна стайні відповідачки та позивачки літньої кухні повністю намокла та просочилася сечею, штукатурка на стінах її кімнат обсипалася, прогнила підлога, вже двічі ламався холодильник. Від постійної вологи на стінах з`явилися цвіль та грибок. Велика концентрація сечі спровокувала виникнення запаху, який зробив приміщення непридатним для проживання та використання його за цільовим призначенням . Крім того, відповідач здійснює необлаштоване складування гною під стіною літньої кухні позивачки. Неприємний запах від цього поширюється по всьому подвір`ю, у теплі пори року запах добре відчутний і в житловому будинку. Провокує розмноження мух, інших паразитичних комах, червів та личинок. Оскільки суміжна земельна ділянка по рельєфу розташована вище, то під час дощової погоди гноївка стікає до криниці позивачки, забруднюючи питну воду. Клітки, у яких відповідач утримує свиней, розташовані впритул до їхньої спільної стіни. Свині вищать, голосно гупають у стіни. Спричиняють позивачці додаткові незручності. Позивачка неодноразово просила відповідачку перенести клітки для утримання свиней під протилежну стіну стайні від її стіни літньої кухні та облаштувати відведення і складування нечистот, але ніхто на її прохання не реагує. Таким чином, з вини відповідача, позивачка не має жодної можливості використовувати літню кухню за цільовим призначенням. Позивачка проживає сама, єдиним її доходом є пенсія. Їй складно опалювати великий житловий будинок, і для проживання їй достатньо літньої кухні. Однак, в даний час умови для проживання в ній непридатні.

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Ігнатюк Л.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник позивача Ігнатюк Л.В. ствердила, що позивачка є власницею земельної ділянки та господарства по АДРЕСА_1 колишнього Городенківського району на даний час Коломийського району Івано-Франківської області. Коли змінився власник господарства по АДРЕСА_2 , то проживання стало неможливим. Оскільки, відповідачка не утримує стайню належним чином, від чого спільна стіна літньої кухні позивачки та стайні відповідачки замокає, сеча від свиней не стікає, розмножуються мухи, запах, тощо. Також, гній відповідачки вище криниці позивачки по рельєфу, може на 10-12 м.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що літня кухня та стайня відповідачки, де є спільна стіна будувалися одночасно.

Відповідач та представник відповідача - адвокат Візінський В.В. в судовому засіданні заперечили щодо позову позивачки. Відповідачка ствердила, що в 1975 року літньої кухні позивачки не було, а стайня була. Господарка по АДРЕСА_2 належить матері її чоловіка на праві власності, Після її смерті власність перейшла до її чоловіка, який помер десь 10 років тому, але вона земельну ділянку не приватизувала та не оформила спадщину, бо там лиш стайня. Зазначила, що то позивачка домурувалася до них і до стайні. Ствердила, що клітка із свинями біля спільної стіни, є труба яка йде до ями на двір. Яма облита бетоном і чистять яму по мірі потреби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 ствердив, що він працює в Городенківському відділі ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області. та особисто був присутнім по розгляду скарги ОСОБА_10 . Там була хата в якій замоклі стіни і запах неприємний, а з другої сторони стайня. Жолоб був і стікало з боку до гноярки, в стайні було чисто. Нечистоти складали в гноярці, яка була з боку стайні на відстані десь - 1 м., гній розміщений з порушенням ДБН 360-92, бо має бути 15 м. Рекомендували забрати гній. При розгляді скарги вони не визначали в якому році було побудовано стайню та літню кухню, бо це не входить у їх компетенцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 ствердив, що він є жителем с. Топорівці, знає ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Пояснив, що коли заливали фундамент під паркан у ОСОБА_3 , там високий беріг, він ще був малим десь 9 років було. Потім, коли було весілля у ОСОБА_10 в 1974-1975рр то ніяких будов не було. Тому спочатку була стайня, а потім літня кухня, але в якому році побудова стайня та літня кухня він не знає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 ствердила, що вона на даний час є головою сільської ради, сторін знає добре і знає яка справа розглядається. Пояснила, що позивачка багато раз зверталася із заявами про порушення правил добросусідства, порушення будівельних і санітарних норм. було складено 3 акти. 23.09.2019 - був перший акт, в якому рекомендовано ОСОБА_3 перенести складання гною, 12.12.2019 - був другий акт, там було в приміщенні літньої кухні запах, замочення, складування гною було з порушенням, рекомендовано перенести складання гною в іншому місці. 11.03.2020 - складено третій акт. Задня стіна є власністю ОСОБА_3 , а потім поклали літню кухню. З хати ОСОБА_10 тече вода до ОСОБА_3 у вигрібну яму. ОСОБА_2 документів про власність не мала. Вигрібна яма залита бетоном. Коли була комісія гноярка була суха, коли в кухні стіни були мокрі, в стайні було сухо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 ствердив, що він є депутатом сільської ради с. Топорівці і він був на подвір`ї ОСОБА_12 в січні 2020 року. Там був ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і голова сільради. Там були в літній кухні де на стіні була пляма мокра, від підлоги до гори пів метра. Оглядали ми і писала голова сільради. Чути було вогкістю. Стіна літньої кухні ОСОБА_10 спільна з сусідом. В його присутності заміри не робилися. Акт писали біля будинку. Міряв голова земельної комісії і голова сільради, а він був на дорозі. Чи давала ОСОБА_3 документи він не бачив. Що раніше побудовано стайня чи літня кухня - не знає. В 1977 році там було вже все збудовано, а він тоді лиш перейшов туди жити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 ствердила, що вони із відповідачкою ОСОБА_3 невістки. Пояснила, що стайня будувалася в 1974-1975 роках. Коли ОСОБА_13 прийшла жити у невістки то стайня була, а літня кухня будувалася пізніше, коли не знає. Коли стайня будувалася вона бачила особисто, бо була на толоці, а ОСОБА_20 (дід)дозволив сусідові ( ОСОБА_10 ) добудуватися.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_21 пояснив, що він є директором СЕ «Експо-Фірми», він збирає дані, а робить експертизу експерт ОСОБА_22 . По питанню, що було прибудовою стайня чи хата? - кухня на фундаменті була прибудована. По питанню, коли побудований септик? - матеріалів на септик сторона не надала, по закону час використання 10 років. Рівень підлоги стайні на 1,5 м вищий від кухні, від 0,5 м до 1,5 як де. Волога іде від будівель з даху і від свиней. Де закінчується будівля фундамент залитий не монолітом, а кусками і рідина шукає собі хід, того і так є, що на стіні кухні волога знизу, а не зверху. Хімічні дослідження вони не проводили, тому не можливо сказати чи плями на стіні від свиней.

Суд, заслухавши позивача, її представника, відповідача та представника відповідача, свідків, представника експертної фірми, яка давала висновок по експертизі, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, приходить до таких висновків.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та житлового будинку із господарськими спорудами, які розміщені в АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 є користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , яка межує із земельною ділянкою позивачки. На даній ділянці відповідачки розміщене приміщення стайні в якому вона вирощує свиней та розміщена вигрібна яма і місце для складування гною.

На території господарства позивачки розміщена літня кухня в котрої спільна стіна із стайнею, яку використовує відповідачка, для вирощування свиней.

Відповідачка ствердила, під час розгляду справи, що саме вона користується земельною ділянкою, яка розміщена по АДРЕСА_2 , хоча права власності на неї немає. На даній земельній ділянці розміщено приміщення стайні, яке примикає до стіни літньої кухні позивачки. В стайні вона вирощує свиней, які знаходяться в клітці. Клітка примикає до їх спільної стіни із літньою кухнею позивачки. Біля приміщення стайні знаходиться вигрібна яма в якій вона розміщує продукти життєдіяльності свиней та розміщене місце для складування гною.

Також відповідачка ствердила, що на дану земельну ділянку, житловий будинок та приміщення стайні, що на ній розміщені, вона, не оформила право власності після смерті батьків чоловіка. І ще ніхто не оформляв документів на право власності на спадкове майно після смерті батьків чоловіка. Її чоловік також помер. І будь-яких документів на забудову стайні чи на право власності на неї вона немає, хто буде спадкувати вона також не знає.

В приміщенні літньої кухні, позивачки, на стінах є замокання, які не дозволяють їй користуватись цим майном належним чином.

Позивачка протягом тривалого часу зверталась в різноманітні інстанції з приводу замокання стіни в її літній кухні, через неналежне утримання свиней в стайні відповідачки. Зокрема вона зверталась до органу місцевого самоврядування, Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, тощо. Що підтверджується окрім письмових матеріалів справи і показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 .

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 41 Конституції України, закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 Постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначав, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Судом критично оцінюються покликання відповідачки та її представника на те, що вона не є належним відповідачем по даній справі, оскільки вона не має права власності на земельну ділянку та майно яке на ній розміщено. Оскільки, відповідачка сама ствердила, що вона раніше проживала в господарстві по АДРЕСА_2 , власниками якого були батьки її покійного чоловіка і на даний час вона використовує цю земельну ділянку та приміщення стайні, яке на ній розміщено, для власних потреб, зокрема для вирощування свиней.

Також, відповідач та її представник не підтвердили правомірність використання відповідачкою земельною ділянкою та приміщення стайні на якій воно розміщене із дотриманням норм чинного законодавства України, як і правомірність зберігання відходів життєдіяльності свиней, яких вирощує відповідач, біля стайні без порушення будь-яких прав позивачки. Оскільки вони не надали належних та допустимих доказів використання відповідачкою цього приміщення та земельної ділянки без порушення права користування позивачкою належного їй майна. А саме не надали беззаперечних доказів того, що утримання свиней в стайні відповідачки не призводить до замокання внутрішньої частини стіни літньої кухні позивачки, що вигрібна яма біля стайні та місце для складування гною облаштовані відповідно до норм чинного законодавства України.

Саме розміщення клітки, де знаходяться свині відповідачки, біля стіни літньої кухні позивачки спричинюють умови, які перешкоджають позивачці користуватись належним чином майном, яке належить їй на праві власності, а саме приміщенням літньої кухні. Що крім іншого підтверджується і висновком експерта № 0270/БТ-21 від 31.05.2022. Зокрема експерт у своїх висновках зазначає про замокання стіни літньої кухні позивачки через неналежне утримання свиней в стайні відповідачки. Він рекомендує перенести клітку до іншої частини кімнати стайні, обштукатурити стіну в стайні, відновити бетонне покриття підлоги з дотриманням відповідного кута ухилу, облаштувати належним чином яму де зберігаються продукти життєдіяльності свиней, та перенести в інше місце складування гною. (а.с.172-207)

Також судом критично оцінюються твердження відповідачки з приводу того, що приміщення стайні було раніше побудоване ніж приміщення літньої кухні позивачки, як на підставу у відмові в позові. Оскільки сам факт побудови приміщень, які є в користуванні чи власності сторін, в той чи інший проміжок часу, не спростовує доводів позивачки про перешкоду у можливості користування належного їй майна через дії відповідачки на даний час. І право власності чи право користування земельною ділянкою чи іншим майном, яке належить відповідачці, не оспорюється позивачкою.

Ще не знайшло свого підтвердження і покликання відповідачки на використання майна, а саме її стайні та літної кухні позивачки, в яких є спільна стіна, за усною домовленістю, яка була між їхніми батьками. Що батьки її чоловіка також вирощували там свиней протягом тривалого часу і що таке сусідство їм нічим не перешкоджало. Так, як на даний час сторони користуються цим майном уже після смерті своїх батьків і такий факт користування за згодою їх померлих батьків, не спростовує доводів позивачки про замокання стіни в літній кухні, через неналежне утримання свиней відповідачкою на даний час.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно-правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлюється із матеріалів справи, позивач звернулась з негаторним позовом, як власник нерухомого майна про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном. Негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Отже, суд дійшов висновку, що у справі, що розглядається, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують: право позивача на користування і розпорядження майном; вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права; позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Позивачкою доведено, що саме вона є власником майна за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 використовує приміщення стайні, яке розміщене на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , яка нею використовується і дане приміщення стайні примикає до стіни літної кухні позивачки. Та доведено, що через неналежне використання приміщення стайні та земельної ділянки на якій розміщена стайня, створюються умови, за яких позивачка не може користуватись належним чином майном, що їй належить. Також відповідачкою не доведено, що вони використовують свої приміщення із відповідачкою за домовленістю, яка існувала між їх батьками. Оскільки на даний час вони користуються своїм майном на власний розсуд, а будь-яких доказів на підтвердження існування такої домовленості, яка б поширювалась і на спадкоємців чи на інших осіб, після смерті батьків сторін, учасниками справи не надано.

Згідно висновку експерта № 0270/БТ-21 від 31.05.2022, саме в результаті розміщення свиней в клітці, яка прилягає до стіни літньої кухні позивачки, є причиною виникнення замокання та неприємного запаху в приміщенні літньої кухні позивачки, що є перешкодою у належному використанні цього приміщення. Також розміщення продуктів життєдіяльності свиней на земельній ділянці відповідачки без належного облаштування такого місця зберігання є додатковою перешкодою у використанні власного майна позивачкою.

Жодних істотних доказів, які б спростовували доводи позивачки з приводу перешкод в користуванні належного їй майна, відповідачкою суду не надано.

За таких обставин, суд з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу, можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб, що узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, приходить до беззаперечного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а її право користування та володіння приміщенням літньої кухні, розташованої в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 до вчинення дій.

В іншій частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, криницею і земельною ділянкою площею 0,2097 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд слід зазначити наступне. Позивачкою не доведено, що відповідачка перешкоджає їй користуватись іншим належним майном, окрім приміщення літньої кухні.

Також слід відмовити і в частині вимог про облаштування вигрібної ями водотривким матеріалом з поглибленням в землі, наземну частину якої обладнати щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів та вимог про облаштування місця складування гною на відстані не менше 20 метрів від стіни житлового будинку позивачки. Оскільки дані дії слід зобов`язати відповідачку вчинити відповідно до норм чинного законодавства України. Бо позивачкою та її представником не доведено, що саме таким чином, як сформульовано їх вимоги, буде здійснено дії відповідачкою без порушень норм чинного законодавства України. Також відповідачка має право облаштувати вигрібну яму чи місце для складування гною в іншому місці ніж просить позивачка.

Висновки суду за результатами розгляду.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє ствердження в судовому засіданні в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні приміщенням літньої кухні. В іншій частині позовної вимоги слід відмовити.

Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

З приводу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат визначений статтею 141 ЦПК України.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача заявлено клопотання про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді.

В матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 05.06.2020 укладений між позивачкою та адвокатом Ігнатюк Л.В. (т.2 а.с.16) Адвокатом було надано копію ордеру на надання правової допомоги позивачу та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 585. Згідно цих документів адвокат уповноважена представляти інтереси позивача в суді. (том 1 а.с.90-91)

До даного договору між сторонами надано додаток від 05.06.2020, в якому зазначено, що згідно умов Договору оплата послуг Адвоката здійснюється в повній сумі гонорару, розмір якого становить п`ять тисяч грн.. за надані послуги. (т.2 а.с.17) Копією квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 09.11.2022 підтверджується про оплату позивачем ОСОБА_1 за представництво інтересів у цивільній справі адвокату Ігнатюк Л.В. 5000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги позивачу адвокатом Ігнатюк Л.В., суд враховує відсутність обґрунтованого належним чином заперечення учасників справи та обґрунтованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а відтак неспростованість неспівмірності витрат, які підлягають розподілу між сторонами; загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для учасника справи.

На підставі наведеного витрати на правничу допомогу адвоката Ігнатюк Л.В., на користь позивача підлягають стягненню з відповідача повністю в розмірі 5000 грн.

Відповідно до квитанції від 23.01.2020 позивачкою оплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн. (т.1 а.с.42). Із копії квитанції до прибуткового касового ордера № 270/1 від 23.05.2021 виданої Судово-експертною фірмою «Експо-Фірма» вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 здійснено оплату в розмірі 6600,00 грн. за надання висновку № 0270/БТ-21 експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 342/98/20 . Також, за надання даного висновку експерта відповідачкою оплачено 1100,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 270/2 від 23.05.2021.

У відповідності до ч.1, п.3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 6600,00 грн.

На підставі ст..16, 317, 319, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у користуванні майном, а саме: приміщенням літньої кухні, що знаходиться в господарстві, яке розміщено на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- облаштувати належним чином стічний жолоб в приміщенні стайні і виведений до вигрібної ями, та облаштувати вигрібну яму відповідно до норм чинного законодавства України, які розміщені по АДРЕСА_2 ;

- облаштувати спеціальне місце для складування гною на допустимій відстані нормами чинного законодавства України від стін житлового будинку та літньої кухні ОСОБА_12 ;

- перемістити клітки із свинями до тих стін стайні, які не є спільними із стіною літньої кухні ОСОБА_12 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_12 витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп)

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_12 витрати за надання правової допомоги в розмірі 5000 грн. (п`яти тисяч гривень)

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_12 витрати за надання висновку № 0270/БТ-21 судової будівельно - технічної експертизи в розмірі 6600,00 грн. (шість тисяч шістсот гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_12 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_13 - АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складене 16.12.2022.

Суддя: Гайдич Р. М.