Справа № 349/1316/22
Провадження № 2/349/379/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 грудня 2022 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Гаврилюк О.О.

з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рогатині в порядку спрощеного позовного провадження за правилами заочного розгляду цивільну справу№ 349/1316/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою від 04 жовтня 2019 року в розмірі 1 000,00 доларів США, 3% річних в розмірі 89,59 доларів США та судових витрат в розмірі 4 793,92 гривень.

В обгрунтування позову зазначено, що 04 жовтня 2019 року позивач передав відповідачу у борг 1 000,00 дол. США в термін до 11 жовтня 2019 року, про що відповідач написав боргову розписку. ОСОБА_2 у визначений у розписці час кошти не повернув. Оскільки отримані кошти не повернуті, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 89,59 доларів США. Також просить стягнути із відповідача 4 793,92 грн понесених судових витрат, які складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. та судового збору в розмірі 793,92 грн.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надавався п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву суду не надано.

У судове засідання, призначене на 07 грудня 2022 року, позивач, представник позивача не прибули, представник позивача адвокат Дяків Д.І. направив на адресу суду письмове клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223, 280 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та перевіривши письмові докази, які надано тільки позивачем, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

04 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір позики. За умовами договору позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США, з терміном повернення до 11 жовтня 2019 року. Отримання ОСОБА_3 грошових коштів підтверджується розпискою від 04 жовтня 2019 року написаною власноручно відповідачем. Оригінал розписки долучений позивачем до справи.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

До матеріалів справи долучено оригінал розписки даної ОСОБА_2 відповідно до змісту якої він позичив у ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) доларів США, які зобов`язався повернути до 04 жовтня 2019 року. Дата написання розписки зазначена 04 жовтня 2019 року Написання розписки та отримання коштів відповідачем не спростовано.

Якщо наявна розписка, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18.

Згідно з позовними вимогами заборгованість ОСОБА_2 за договором позики становить 1089,59 дол. США, з них: 1000 дол. США заборгованість за позикою; 89,59 дол. США 3% річних від простроченої суми, що підтверджується наданим суду розраунком.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних заявлених позивачем саме в іноземній валюті, що відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин першої, другої, шостої та восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За матеріалами справи, професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Дяківим Д.І. на підставі ордеру пронадання правничої правової допомоги серія АТ №1029142, договору ФО №21-2022 від 03 жовтня 2022 року, додаткової угоди №1 до договору ФО №21-2022 від 03 жовтня 2022 року. Відповідно до додаткової угоди №1 до вищезазначеного договору від 04 жовтня сторони узгодили, що гонорар за надання послуг адвоката буде становити 4000 гривень.

На підтвердження надання послуг з правової допомоги адвокатом також подано попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 4000 грн.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження№61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19(провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі

№753/1203/18(провадження №61-44217св18), від15червня2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження №61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з врахуванням складності справи та виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, долучених доказів щодо цих витрат, які підтверджують їх розмір та документальне обґрунтування, що не суперечить принципу розподілу судових витрат та відповідає критерію розумної необхідності їх, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена сума 4 000 грн 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку розглядом справи в суді .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 793,22 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. Всього на загальну суму 4793,22 грн.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити повністю .

Стягути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 доларів США (тисячу доларів США) боргу за розпискою від 04 жовтня 2019 року, 89,59 долари США - 3% річних. Всього на загальну суму 1089,59 долів США та судові витрати - 4000 грн. витрат на правову допомогу та 793,92 грн. судового збору. Всього на загальну суму 4793,22 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 07 грудня 2022 року.

Суддя Гаврилюк О.О.