Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3625/22
Провадження № 2/711/1864/22
РІШЕННЯ
02 грудня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,
представників відповідачів Яроша С.В., Коваленко А.П., Дячкова Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просила стягнути за рахунок державного бюджету на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 180 477,00 грн.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В..
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.08.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
19.08.2022 від представника Черкаської обласної прокуратури Палія О.О. надійшли письмові пояснення, згідно яких даний позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди та вжиття нею додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану здоров`я, тощо.
29.08.2022 від представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області Коваленко А.П. надійшли письмові пояснення, згідно яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність позивачем спричинення їй моральної шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача.
08.09.2022 від директора Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради Данченко Є. надійшли письмові пояснення, згідно яких позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння шкоди її здоров`ю, вимушених змін у її життєвих і робочих стосунках, зниження престижу її ділової репутації та інших негативних наслідків морального характеру.
12.09.2022 від представника Державної казначейської служби України Яроша С.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що Казначейство не порушувало права та законні інтереси позивача, оскільки відповідно до своїх функціональних повноважень не здійснює досудове розслідування, тому відповідно і не може бути єдиним відповідачем по даній справі. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є Держава Україна, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, діями яких позивачу завдано шкоду. Оскільки позивач вимагає відшкодування шкоди за дії вчиненні працівниками органів Національної поліції в Черкаській області, органів прокуратури Черкаської області та органів соціального захисту населення, то зазначені органи повинні бути залучені у справі у якості співвідповідачів. Крім того, позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями Казначейства. Факт постановлення судом виправдувального вироку не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При визначенні розміру моральної шкоди не враховано положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та необґрунтовано завищено її розмір.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.10.2022 залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаську обласну прокуратуру та Департамент соціальної політики Черкаської міської ради.
24.10.2022 від представника Черкаської обласної прокуратури Палія О.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого даний позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди та вжиття нею додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, погіршення стану здоров`я, тощо.
15.11.2022 від представника Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради Тараненко К.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно яких позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння шкоди її здоров`ю, вимушених змін у її життєвих і робочих стосунках, зниження престижу її ділової репутації та інших негативних наслідків морального характеру.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.
Представник Державної казначейської служби України Ярош С.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Просив врахувати, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем в даній категорії справ.
Представник Черкаської обласної прокуратури Дячкова Л.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю.
Представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області Коваленко А.П. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у письмових поясненнях.
Представник Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради Тараненко К.О. в судове засідання не з`явилася, 02.12.2022 надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, дійшов наступних висновків.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
21.02.2019 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2021 ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В апеляційному порядку вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 27.05.2021.

Відповідно до частини 5 статті 9, частини 6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За положеннями статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За змістом частини 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно статті 2, 4 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду та провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд оцінює критично та не приймає до уваги посилання відповідачів - Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо недоведеності позивачем належними та допустимими доказами завдання їй моральної шкоди, оскільки сам факт тривалого перебування позивача під слідством та судом, вчинення відносно неї процесуальних дій безумовно негативно вплинуло на її звичний уклад життя,завдало душевних страждань та вимагало вжиття нею додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до вимог частини 2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, поняття «перебування особи під слідством і судом» охоплюється одним сумарним строком, який суд вважає слід розраховувати з врахуванням наступного.

За приписами пункту 14 частини 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до частини 1 статті 43 КПК України, виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Таким чином, період перебування під слідством та судом має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточним рішенням суду законної сили. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі № 607/10144/18.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 21.02.2019 (дата вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) до 27.05.2021 (дата набрання законної сили вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2021), тобто 27 місяців та 5 днів.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Як вже зазначалось, згідно ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди мають визначатися судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, встановленим законодавством на момент відшкодування, за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2022 становить 6500,00 гривень.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 21.02.2019 до 27.05.2021, тобто 27 місяць та 5 днів, то гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку становить 175548,38 грн. (6500,00 грн. х 27 = 175 500,00 грн. + 1048,38 грн. (6500,00 грн. / 31 х 5).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою позивач просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - 170477,00 грн.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак на користь позивача підлягає стягненню з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури 170477,00 грн.

Вказане відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 14.09.2022 у справі № 759/7630/20 (провадження № 61-1063св22).

Що стосується позовних вимог про стягнення 10000,00 грн. моральної шкоди за розкриття інформації з порушенням вимог, визначених законом суд зазначає наступне.

Згідно статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних» володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрат або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Положеннями частини 1, 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішення спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправними діями відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно частини 1, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З аналізу наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди саме внаслідок розкриття інформації з порушенням вимог, визначених законом, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням її права та наслідками, які спричинило це порушення. Сам факт надання володільцем персональних даних інформації з порушенням вимог, визначених законом, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у зв`язку із їх недоведеністю.

Оскільки, при зверненні до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, судовий збір не справляється, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, ст. ст. 2, 15, 16, 23, 170, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік», ст.ст. 4, 12, 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) 170477,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 05.12.2022.

Головуючий: Г. В. Булгакова