Справа № 703/3949/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., одержавши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 , згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2022, покінчивши життя самогубством шляхом повішання.

За день до своєї смерті ним було складено заповіт на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що складання заповіту за день до своєї смерті є підставою для визнання такого заповіту недійсним, оскільки ОСОБА_3 фактично готувався до самогубства, що було для нього нервовим потрясінням, депресією. Незадовго до своїє серті він відвідував невропатолога і невролога, йому було рекомендовано огляд лікаря психіатра. А тому на момент складення заповіту він перебував у такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуєчи наведене ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги, що прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою, просила визнати недійсним заповіт, складений 06.04.2022 її сином ОСОБА_3 на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Винятки з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Так, згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 висловила позицію, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна й стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, недійсності договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо щодо самого нерухомого майна.

Право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмета спадкування (спадкового майна). Кінцевою метою звернення до суду з даною вимогою є реалізація та захист права на спадкування за законом певного майна (частки у ньому), а відтак - набуття в порядку спадкування у власність майна чи унеможливлення такого.

Зважаючи на те, що предметом спору в даній справі є визнання недійсним заповіту, відповідно до якого ОСОБА_3 заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_1 , даний позов безпосередньо стосується нерухомого майна, а тому його підсудність має визначатися за правилами, встановленими частиною першою статті 30 ЦПК України (виключна підсудність).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне направити справу для розгляду за правилами виключної підсудності до Дніпровського районного суду міста Києва за місцем знаходження нерухомого майна.

На підставі наведеного, керуючись положенням ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо розгляду справ належним і повноважним судом та п. 1 ч. 1 ст. 31, 258, 260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним передати до Дніпровського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом 15 днів може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: І.Я. Биченко