Дата документу 20.12.2022 Справа № 0809/6292/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0809/6292/2012 Головуючий у І інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/2172/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2012 року ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 06 квітня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5321917, за яким ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 35 000 доларів США під 12,50 відсотків річних з терміном повернення 06 квітня 2017 року. В забезпечення кредитного договору було укладено договір поруки № 5350019 від 06 квітня 2007 з ОСОБА_1 , яка зобов`язалась перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_2 обов`язків за кредитним договором та у випадку невиконання ним своїх кредитних зобов`язань, відповідати перед позивачем як солідарні відповідачі у повному обсязі (ст. 1 договору поруки). У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором, станом на 18 жовтня 2012 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 24 368,07 доларів США, заборгованості за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом за період з 06 листопада 2011 року до 18 жовтня 2012 року 2 983,33 доларів США, пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором 27 338,38 грн.

На підставі означених обставин позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 5321917 від 06 квітня 2007 року в сумі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2459,58 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5321917 від 06 квітня 2007 року у розмірі 27 351,40 доларів США та 27 338,38 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 459,58 гривень та витрати на публікацію оголошення про виклик до суду в розмірі 300 гривень.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна О.В. подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року, застосувати строки позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна О.В. зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не з`ясував всебічно обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення позбавив відповідачів права застосувати строки позовної давності.

Скаржниця зазначає, що, крім договору поруки № 5350019 від 06 квітня 2007 року, в забезпечення виконання кредитного договору з ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 5321967 від 06 квітня 2007 року, а саме, квартири.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору за заявою позивача на договорі іпотеки приватний нотаріус Запорізького місткого нотаріального округу вчинив виконавчий напис від 23 грудня 2010 року за № 1897. У ході виконавчого провадження 01 грудня 2011 року предмет іпотеки було продано та від отриманих від реалізації коштів були погашені грошові вимоги позивача в розмірі 137 146,69 грн.

З моменту реалізації предмета іпотеки ОСОБА_1 вважала, що її зобов`язання перед банком було припинено, та в подальшому, оскільки жодних судових повісток вона не отримувала, вона й не цікавилась долею кредитного договору, та їй нічого не було відомо про судове провадження з приводу кредитного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати суд строк позовної давності у справі. В обґрунтування клопотання зазначає, що на момент звернення із позовом - 06 листопада 2012 року сплив строк позовної давності, оскільки згідно зі встановленими судом обставинами, первісний кредитор ПАТ «ПУМБ» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 3.5.7-3.5.8 та п.4.2.2 Кредитного договору правом та пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рогозін О.В. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, просив скасувати заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року, застосувати строки позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства, своїх представників до суду не направили. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну належить частково задовольнити з огляду на таке.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду повною мірою не відповідає з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України під пенею розуміється грошова сума, яка встановлюється у відсотковому відношенні до простроченої суми за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з п. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною собою неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Так суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справ, що 06 квітня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ "ПУМБ", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5321917, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 35 000 доларів США під 12,50 відсотків річних з терміном повернення 06 квітня 2017 року. Відповідач зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання цього кредитного договору було укладено договір поруки № 5350019 від 06 квітня 2007 року з ОСОБА_1 , яка зобов`язалась перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_2 обов`язків за кредитним договором, та у випадку не виконання ним своїх кредитних зобов`язань, відповідати перед позивачем як солідарні відповідачі у повному обсязі (ст. 1 договору поруки).

Також забезпеченням виконання зобов`язань ОСОБА_2 є договір іпотеки № 5321967 від 06 квітня 2007 року, а саме квартири АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору за заявою позивача на договорі іпотеки приватним нотаріусом Запорізького місткого нотаріального округу Літечко Л.В. вчинено виконавчий напис від 23 грудня 2010 року за № 1897. У ході виконавчого провадження 01 грудня 2011 року предмет іпотеки було продано та від отриманих від реалізації коштів були погашені грошові вимоги позивача в розмірі 137 146,69 грн. Проте грошові вимоги позивача залишилися частково незадоволеними.

Проте колегія суддів зауважує, що, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою вимогу ПАТ «ПУМБ» № 536/19, надіслану на адресу скаржниці ОСОБА_1 08 січня 2009 року (т.1, а.с. 37).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом (частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; частина перша статті 47 цього Закону в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції; частина перша статті 48 вказаного Закону у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору.

Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Таким чином, опираючись на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, з метою ефективного гарантування права на справедливий суд, колегія суддів вважає за необхідне прийняти заяву скаржниці про застосування строків позовної давності у цій справі.

Так, пред`явивши відповідачці вимогу про дострокове погашення заборгованості від 08 січня 2009 року, ПАТ «ПУМБ» змінило строк виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 в сторону зменшення до 15 січня 2009 року. Отже, строк позовної давності щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором розпочав свій перебіг 15 лютого 2009 року та сплив 15 лютого 2012 року.Тобто, на час звернення до суду з позовом - 06 листопада 2012 року у позивача сплив строк позовної давності за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та пені за кредитними договором, оскільки згідно з матеріалами справи (т.1, а.с. 37), первісний кредитор ПАТ «ПУМБ» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 3.5.7-3.5.8 та п.4.2.2 Кредитного договору правом та пред`явив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань.

Викладене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, висновок суду про стягнення заборгованості з поручителя є помилковим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 рокув частині задоволення позовних вимог банку до ОСОБА_1 належить скасувати, та прийняти у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вимогами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , приймає нову постанову про відмову у задоволенні позову відносно поручителя скаржниця має право на відшкодування їй частини судового збору за її подання пропорційно задоволених вимог (50%), що складає 1844,79 грн.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 5321917 від 06 квітня 2007 року та витрат зі сплати судового збору. Прийняти в цій частині нову постанову, якою:

«У позові Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити».

В іншій частині заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2013 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1844 (одна тисяча вісімсот сорок чотири) гривні 79 (сімдесят дев`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: