Єдиний унікальний номер: 378/729/21
Провадження № 2/378/134/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2022 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт. Ставище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на гараж,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом 07.10.2021 року (а. с. 36-40) та заявою про усунення недоліків (а. с. 41 43), посилаючись на те, що відповідно до рішення Ставищенської селищної ради № 312 від 20.04.2007 року він отримав у власність земельну ділянку на території Ставищенської селищної ради по АДРЕСА_1 площею 0,0027 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер :01:014:0020, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 809420 від 8 жовтня 2007 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242, номер запису про право власності у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30732985 від 13 березня 2019 року. 24 лютого 2010 року рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради № 27 змінено адресу даної земельної ділянки з АДРЕСА_2 . У 2014 році він побудував на своїй земельній ділянці нежитлову будівлю - гараж без відповідних дозвільних документів на будівництво. Комунальне підприємство Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» 23.11.2018 р. виготовило технічний паспорт на гараж інвентаризаційна справа №2428 та провело 04.02.2019 р. технічне обстеження об`єкта, згідно якого гараж розташований за адресою: АДРЕСА_3 літ. «А-1», загальною площею по зовнішньому обміру 21,9 м2.

19 липня 2021 року він (позивач) звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області із заявою про реєстрацію Декларації про готовність об`єкта (гаража) до експлуатації, відповідно до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 р. за № 976/32428.

5 серпня 2021 року він (позивач) отримав від вищевказаного Департаменту ДАБІ відмову у задоволенні заяви. Вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його законні права і інтереси.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на гараж, що знаходиться по АДРЕСА_3 , загальною площею 21,9 м2.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 22.10.2021 вказану позовну заяву було повернуто позивачу у зв`язку з невиправленням недоліків за ухвалою суду від 11.10.2021 (а. с. 13-15) у встановлений судом строк (а. с. 25 26).

Постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2022 скасовано вищевказану ухвалу Ставищенського районного суду від 22.10.2021 та направлено справу до даного суду для вирішення питання про відкриття провадження (а. с. 74 76).

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, призначено підготовче судове засідання (а. с. 85).

Ухвалою суду від 23.11.2022 закрито підготовче провадження по даній справі, призначено справу до розгляду (а. с. 142).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилається в позові (а. с. 36 40) та у відповіді на відзив (а. с. 148- 153).

Представник відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України Кравченко Я. В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві (а. с. 95 - 101), зазначивши, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за формою, наведеною в додатку 3 до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158. Враховуючи, що позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно- будівельної інспекції у Київській області для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за формою, наведеною у вищевказаному Додатку 3, йому було відмовлено у реєстрації та повернуто вказану декларацію, оскільки дія Порядку № 158 не поширюється на об`єкт «Гараж», що збудований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів». Вказана відповідь зазначеного Департаменту не є відмовою у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва в розумінні висновків Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6 - 1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2021 у справі № 308/5988/17. Відповідно, ОСОБА_1 не звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Позивачем збудовано господарську будівлю без документу, що надає право на виконання будівельних робіт.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Ставищенської селищної ради №312 від 20.04.2007 року позивач отримав у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0020 на території Ставищенської селищної ради по АДРЕСА_1 площею 0,0027 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 809420 від 08.10.2007 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 44, 45).

24 лютого 2010 року рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради № 27 змінено адресу даної земельної ділянки з АДРЕСА_2 (а. с. 46).

Як зазначено в позові та у технічному паспорті, у 2014 році позивач побудував на своїй земельній ділянці нежитлову будівлю гараж (а. с. 47 50).

Комунальне підприємство Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» 23.11.2018 виготовило технічний паспорт на вказаний гараж, інвентаризаційна справа №2428 та провело 04.02.2019 р. технічне обстеження об`єкта - гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 літ. «А-1» загальною площею по зовнішньому обміру 21.9 м2 з відповідною відміткою у технічному паспорті про те, що гараж збудовано самочинно (а. с. 47 - 50).

Позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області із заявою від 19.07.2021 про реєстрацію декларації про готовність об`єкта вищевказаного гаража (а. с. 51, 52).

На вказану заяву позивачу Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було надано відповідь від 05.08.2021 за № 10/1024/0508/03, в якій ОСОБА_1 повідомлено про те, що його декларація про готовність об`єкта до експлуатації не відповідає вимогам Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлове комунального господарства України від 03.07.2018 року № 158. Дія вказаного Порядку не поширюється на об`єкт «Гараж», збудований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів» (а. с. 55).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340 утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 р. № 960 було постановлено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду ; визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається, в т. ч. постанову КМУ від 9 липня 2014 року № 294 Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Відповідно до п. 15-3) Положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340, Державна інспекція архітектури та містобудування України приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому необхідно ураховувати положення частини першої ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15.

У пункті 55 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33), див. постанову Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі № 947/22831/19, провадження № 61-9616св20).

Отже, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: завершення будівництва; прийняття до експлуатації; державна реєстрація.

За ч. 5 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у чітко встановленому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Із змісту вказаної норми вбачається, що першочерговими діями, які дають підстави власнику земельної ділянки проектувати будівництво є отримання вихідних даних.

Статтею 31 даного Закону встановлено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил та затверджується замовником.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI (надалі Закону № 3038-VI) обов`язком фізичної або юридичної особи, що планує будівництво подати до виконавчого органу відповідної ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки для одержання вихідних даних на проектування будівництва.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з середнім (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 39 Закону № 3038-VI.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів (абз. 1 ч. 4 ст. 39 Закону № 3038-VI).

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч. 5 ст. 39 Закону № 3038-VI).

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (ч. 8 ст. 39 Закону № 3038-VI).

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього (абз. 1 ч. 9 ст. 39 Закону № 3038-VI).

Відповідно до п. 10 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011р. - у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV , якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Реєстрація права власності на об`єкти самочинного будівництва збудовані після серпня 1992 року без документу про введення такого в експлуатацію чинним законодавством не передбачена..

Судом встановлено, що позивач при створенні вказаного об`єкта архітектури не отримав відповідного права на виконання будівельних робіт, що є грубим порушенням ст. 34 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Також, вказані будівельні роботи проводились без належно затвердженої та погодженої проектної документації розробленої у відповідності до містобудівної документації та вихідних даних, що є порушенням ст. ст. 9, 27 ЗУ "Про архітектурну діяльність", ст. ст. 26, 31 ЗУ "Про регулювання містобудівної документації", п. 4.1. ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво".

В ст. 9 ЗУ "Про архітектурну діяльність" зазначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних у порядку визначеному ст. 31 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Статтею 27 ЗУ "Про архітектурну діяльність" передбачено, що замовники (забудовники) та підрядники під час створення об`єкта архітектури зобов`язані забезпечувати будівництво об`єктів архітектури згідно з робочою документацією.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Верховний суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що за загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У справах, пов`язаних із самочинним будівництвомнерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною восьмою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності" передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с. 51 -52, 53), позивач фактично звернувся із заявою 19.07.2021 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за формою, наведеною в Додатку 3 до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 № 79, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 р. за № 547/26992 (надалі Наказ № 79).

Слід зазначити, що на час подачі позивачем для реєстрації зазначеної декларації вищевказаний Наказ № 79 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 158 від 03.07.2018, яким було затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 р. за № 976/32428.

Як зазначено вище, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області у відповіді позивачу на заяву про реєстрацію вищевказаної декларації (а.с.55) та відповідачем Державної інспекції архітектури та містобудування України у відзиві на позов(а. с. 95-101), зазначено, що дія Порядку № 158 не поширюється на об`єкт «Гараж», що збудований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів».

Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не вичерпано усіх можливих заходів узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку, зокрема у відповідності до п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у порядку неможливості отримання вихідних даних на проектування (ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») та неможливості розроблення і затвердження у встановленому порядку проектної документації на об`єкт будівництва (ст. 7 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно гараж, самочинно збудований позивачем на вищевказаній земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 328, 331, 376 ЦК України, ст. ст. 26, 27, 29, 31, 34, 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст. ст. 9, 27 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 26.12.2022

Суддя Н. М. Марущак