Справа № 128/1767/22
28 листопада 2022 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого - судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Шикун Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.09.2007 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 6. В шлюбі з відповідачем народилися: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Вказує, що в період подружнього життя їх відносини погіршилися, почали виникати непорозуміння, сварки, в зв`язку з тим, що мають різні погляди на життя, шлюб та сім`ю. В результаті чого на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області справа № 128/3024/20 від 04.03.2021 року шлюб між ними розірвано. В подальшому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області справа №128/3025/20 від 01.12.2020 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх-дітей, а саме: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітків (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також вказує, що його дочка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні. На даний час відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину. Кошти, які надходять відповідачу в рахунок аліментів використовуються на власні потреби і не перераховуються доньці. Інша ж дочка - ОСОБА_4 04.08.2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але проживає зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 .
В судове засідання сторони по справі не з`явились.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явивсь, однак попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву в запропонований судом строк відповідачем не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думку сторони позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 15.09.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 6, який в подальшому на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області справа № 128/3024/20 від 04.03.2021 року шлюб розірвано (а.с.12-13).
В шлюбі з відповідачем народилися: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10).
В подальшому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області справа №128/3025/20 від 01.12.2020 року з ОСОБА_1 на користь відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх-дітей, а саме: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітків (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На даний час Старша дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному його утриманні (а.с.11).
Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість.
Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
За місцем мешкання батька дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, позивач самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини, оскільки дитина мешкає з ним.
Фактично на день подання вказаної заяви, дитина вже мешкала із батьком та знаходилася на його утриманні.
В той же час відповідач отримувала аліменти на утримання доньки і користувалася ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини.
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України).
Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.
З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Судом достовірно встановлено, що позивач утримує неповнолітню доньку, повністю задовольняючи її вимоги щодо життя, здоров`я та дозвілля.
Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.
Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку.
За таких обставин, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з часу звернення позивачем до суду, тобто з 22.08.2022 року.
Як встановлено неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки.
Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі рішення Вінницького районного суду вінницької області від 01.12.2020 року.
Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 22 серпня 2022 року.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та з огляду на те, що відповідачем не оспорюється факт проживання дитини окремо від матері та те, що позивач утримує неповнолітню доньку добровільно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, ст.ст.180-184,188, 191, 273 Сімейного кодексу України та керуючись ст. ст. 12,13, 81, 263-265, 280-283, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити .
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , починаючи з 22.08.2022 року, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І.А. Ганкіна