ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6609/22 Справа № 202/6154/21 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А. П.,

суддів: Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

секретар судового засідання - Астатурян А. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 19 лютого 2021 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №501297413, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 48223,00 грн. строком на 60 місяців з відсотковою ставкою 33% річних.

Зазначеним договором передбачено комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 868,01 грн., що є несправедливими умовами. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним умову кредитного договору, викладену в графі платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту додаток №1 до угоди про надання кредиту №501297413 від 19.02.2021 року в частині обов`язку сплачувати щомісячно 868 грн. 01 коп. за розрахунково-касове обслуговування.

Заочним рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано недійсним умову кредитного договору, викладену в графі платежів та разрахунку сукупної вартості споживчого кредиту - додаток №1 до угоди про надання кредиту №501297413 від 19.02.2021 року в частині обов`язку сплачувати щомісячно 868.01 грн. за розрахунково-касове обслуговування.

Ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги Акціонерне товариство «Альфа-Банк» посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі матеріали справи.

Так, відповідно до оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501297413, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписаної позивачем 19.02.2021 року, сторони домовились про укладання угоди про надання обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на умовах, зокрема, надання кредиту в сумі 48 223,00 грн. на строк 60 місяців, до 19.02.2026 року, а також надання кредиту шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії по рахунку в сумі 200 000 грн. на три роки з моменту випуску картки. Даною угодою також передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода а саме: за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті на укладення Угоди без ПДВ; за обслуговування кредиту 1,8% від суми кредиту, зазначеної в Акцепті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів банку.

Крім того, позивач власним підписом підтвердила, що отримала всю інформацію про умови кредитування, та отримала Акцепт пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501297413 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.02.2021 року у дату складання цієї оферти.

Підписанням Акцепту на укладення угоди про надання особистого кредиту сторони підтвердили, що позичальник попередньо ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство України та нормативні документи НБУ, які їй роз`яснені, зрозумілі та з якими вона цілком згодна. Позичальниця ознайомлена з умовами договору про комплексне банківське обслуговування, які оприлюднені на Інтернет сторінці банку.

Відповідно до Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту, яка є невід?ємною частиною Угоди - Графіком платежів та розрахунків, передбачено щомісячне погашення комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 868,01 грн. Позивач своїм підписом у Графіку підтвердила отримання ним всієї інформації про умови кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України, статті 371 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності не з"явившихся належним чином повідомлених сторін по справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2021 року між сторонами по справі було укладено договір про надання споживчого кредиту №501297413, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 48223,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 33% річних.

Відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживного кредиту та орієнтовної, реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, згідно додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501297413 від 19.02.2021 року, позичальнику необхідно сплачувати щомісячно до 16 числа кожного місяця платіж, що не може бути меншим за 2518.21 гривень до складу якого включено розрахунково-касове обслуговування кредиту (колонка 8 - Графіку) в сумі 868,01 грн.

Крім того, умовами кредитного договору № 501297413 від 19.02.2021 року, який укладено сторонами у справі передбачено, що банк надає позивачу кредит, цільове призначення - на споживчі потреби, у зв`язку із чим особливості регулювання відносин сторін в даному випадку визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно статті 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено заборону нечесної підприємницької практики, а також визначено дії, які кваліфікуються як нечесна підприємницька практика, що вводять в оману, є агресивною підприємницькою практикою.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до вимог ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 703/1518/18.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (які діяли на час укладення кредитного договору та внесення змін до нього) з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій (п. 7.7. кредитного договору) не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №522/18855/16 від 27 листопада 2019 року, у постанові Верховного Суду України у справі №6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року.

Приписами ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписавши кредитний договір, позивач погодився на всі його умови, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

На позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які нею фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонене нормативно-правовими актами.

Акціонерним товариством «Альфа-Банк» не зазначено в кредитному договорі, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, та не надано підтвердження того, що такі послуги ним взагалі було надано останній.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду на підставі ст.375 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 374,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 грудня 2022 року.

Головуючий:суддя: А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач

Т. Р. Куценко