Справа № 369/4027/22
Провадження № 2/369/4071/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення речового права та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у липні 2018 року він звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_4 Боярської міської ради, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, рішення сесії та визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року, у цивільній справі №369/8608/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Боярської міської ради, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, рішення сесії та визнання права власності на спадкове майно, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, та Постановою Верховного Суду від 18.11.2021р., позов задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2014 року на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-884, на ім`я ОСОБА_4 .

Визнано недійсним рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 2015 року МО 61/2816 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0303 га з кадастровим номером: :01:048:5024, розташовану в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Скасовано реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 224 на ім`я ОСОБА_4 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер: 32410360 від 17 листопада 2016 року на земельну ділянку площею 0,0303 га кадастровим номером: : 01:048:5024, розташовану в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 39/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивачем надано належні докази на підтвердження прийняття ним спадщини ОСОБА_5 відповідно до норм матеріального права, які діяли на час відкриття спадщини. Крім того, позивачем надано докази на спростування того, що ОСОБА_4 у встановлений законом строк не прийняв спадщину матері, а відтак свідоцтво про право на спадщину за заповітом визнано вищезазначеним рішення суду недійсним, а спадкування повинно відбуватися за законом між іншим спадкоємцями, які прийняли спадщину, тобто між позивачем та його батьком ОСОБА_6 в рівних частках.

З огляду на вищезазначені обставини та період їх виникнення у даній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Так, згідно діючої на той час ч. 1 ст. 554 ЦК Української РСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отже, спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину, є позивач ОСОБА_3 та чоловік спадкодавця, ОСОБА_6 , які успадкували у рівних частках.

Вищезазначеним рішення суду встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що крім нього спадщину після смерті матері прийняв його батько, тобто чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відповідно до діючого на той період законодавства - п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та проживав і був прописаний за місцем прийняття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана обставина встановлена рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.10.2019 року.

Однак, батько ОСОБА_6 за життя в установленому законом порядку не оформив право власності на 39/200 часток житлового будинку, тобто не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом згідно ст. 560 ЦК Української РСР, але відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

В зв`язку з цим, позивач вважає, що право на спадкування 39/100 частин спадкового житлового будинку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 мають спадкоємці за законом, які фактично прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Такими спадкоємцями є вдівець ОСОБА_6 та її син - позивач ОСОБА_3

11.12.2001 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача та відповідача ОСОБА_6 , який проживав та був прописаний до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.12.2001р., свідоцтвом про народження ОСОБА_3 та свідоцтвом про народження ОСОБА_4 .

Позивач посилається, що згідно вище зазначеного, при житті ОСОБА_6 прийняв спадщину на 39/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружини ОСОБА_5

А 16.10.2019 року Києво-Святошинський районний суд ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 право власності на 39/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Даним рішенням суду встановлено, що згідно спадкової справи №77 за 2002р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 , з заявою від 12.02.2002 року за №127 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4 про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_6 .

Також, згідно спадкової справи №77 за 2002р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 , з заявою від 05.06.2002 року за №371 до Києво- Святошинської районної державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_6 .

Позивач також послався на те, що згідно ч.5. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Позивач зазначає, що оформити спадщину він не може, так як на всю 39/100 частину житлового будинку вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 25.11.2017 року видала йому лист-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за фактичним вступом у спадщину. Його частка в спадковій частині житлового будинку після смерті батька ОСОБА_6 складає 39/400. Позивач вважає, що на цю частку, в житловому будинку, за ним і повинно бути визнано право власності.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями статей 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності №299284893 від 13.02.2022, відповідно до розділу Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, щодо домоволодіння загальною площею 187,6 кв. м., житловою - 102,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до розділу Актуальна інформація про право власності відповідач ОСОБА_4 значиться власником 39/100 частки вищезазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-884, виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., державну реєстрацію якого проведено 19.03.2014 11:20:15.

Позивач зазначає, що на час ухвалення Києво-Святошинським районним судом рішення, тобто 16.10.2019 року про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2014 року на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-884, на ім`я ОСОБА_4 , діяло законодавство щодо державної реєстрації речових прав, відповідно до якого - ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції від 21.12.2019р., У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Однак, із-за зміни законодавства щодо державної реєстрації речових прав, дане рішення неможливо виконати в частині визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2014 року на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-884, на ім`я ОСОБА_4 , щодо внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності ОСОБА_4 на 39/100 часток вищезазначеного домоволодіння, а саме відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019р. № 340-IX, стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладена в новій редакції.

Так, відповідно до ст. 26 ч. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції, яка набрала чинності з 20.01.2020р., відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. При цьому пунктом 3 зазначеної статті передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Києво-Святошинським районним судом Київської області при прийнятті судового рішення від 16.10.2019 року щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2014 року на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-884, на ім`я ОСОБА_4 , не вирішене питання про припинення права власності ОСОБА_4 , на 39/100 часток спірного домоволодіння, що є перепоною на даний час для виконання рішення суду в частині внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 39/100 часток вищезазначеного домоволодіння.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що належним способом захисту прав позивача на даний час є визнання припиненим речового права ОСОБА_4 на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 , зареєстрованого на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-884, виданого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., державну реєстрацію якого проведено 19.03.2014 11:20:15 (номер запису про право власності 5027730).

На підставі викладеного, позивач просить суд:

1. Припинити речове право ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на 39/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 2014 року, видане державним нотаріусом Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М. на ім`я ОСОБА_4 , зареєстроване в реєстрі за № 1-8844 (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5027730).

2. Визнати за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на 39/400 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 .

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 23.05.2022 було відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом у даній справі до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

За життя ОСОБА_8 їй на праві власності належало нерухоме майно - 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

22 січня 1997 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом К-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати Позивача (Відповідача за первісним позовом) ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 22 вересня 1998 року Боярським міськвиконкомом К-Святошинського р-ну Київської області, актовий запис про смерть №396.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько Позивача (Відповідача за первісним позовом) ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 12 грудня 2001 року Боярським міськвиконкомом К-Святошинського р-ну Київської області, актовий запис про смерть №71.

В силу особистих обставин Позивач (Відповідач за первісним позовом) лише у 2013 році звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Як наслідок, 19 березня 2014 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Мірошниченку Віталію Анатолійовичу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8 , згідно якого спадщина складається з 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Крім того, рішенням Боярської міської ради N9 61/2816 від 16 липня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0303 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:048:5024, у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року за №369/8608/18 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Боярської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, рішення сесії та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково:

- встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 від 19 березня 2014 року, - визнано недійсним рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 2015 року за №61/2816 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0303 га кадастровий номер: :01:048:5024, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

- скасовано реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 224 на ім`я ОСОБА_4 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер: 32410360 від 17 листопада 2016 року на земельну ділянку площею 0,0303 га кадастровим номером: : 01:048:5024, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_3 право власності на 39/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року залишено без змін.

18 листопада 2021 року відповідно до постанови Верховного Суду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року залишено без змін.

Так, рішенням суду першої інстанції, залишеному без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій, серед іншого встановлено:

«Так як відповідач ОСОБА_4 в установленому законом порядку спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 не прийняв, то його ціла частка: 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_3 , перейшла в рівних частках до спадкоємців за законом, до позивача ОСОБА_3 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка спадкодавця ОСОБА_6 , який спадщину після смерті дружини фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Таким чином, після смерті матері та дружини ОСОБА_8 спадкоємці за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 успадкували по 1/2 частці спадкового майна - 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що відповідно становить по 39/200 часток цього домоволодіння.

При цьому, суд враховує, що так як після смерті ОСОБА_8 та відкриття спадщини ОСОБА_6 не звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, не заявив про віднесення житлового будинку з надвірними будівлями до спільного майна подружжя і про належність йому 1/2 його частки, то 39/100 частка спірного будинку увійшла до складу спадщини після ОСОБА_8 у цілому.

Аналогічна позиція зазначена у Постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №695/5181/14-ц.

Отже, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 39/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Так як сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявляли до суду вимог про визнання за ними права власності на дане спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , то ия спадщина залишається відкритою і у розі відсутності в подальшому між ними спору може бути оформлена в нотаріальному порядку».

Позивач за зустрічним позовом зробив висновок, що за життя ОСОБА_6 прийняв спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_8 на 39/200 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

12 лютого 2002 року Позивач (Відповідач за первісним позовом) звернувся до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини N9127 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком ОСОБА_6 , на підставі чого було заведено спадкову справу N977/2002.

У свою чергу, 05 червня 2002 року Відповідач (Позивач за первісним позовом) також звернувся із аналогічною заявою №371 про прийняття спадщини.

Вказані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року за №369/8608/18.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Позивач за зустрічним позовом, вказує, що як зазначалося вище Відповідач за зустрічним позовом у визначений законодавством, чинним на момент вчинення такої дії, строк звернувся із заявою про прийняття спадщини за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком ОСОБА_6 .

У подальшому Позивач (Відповідач за первісним позовом) не звертався із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності за законом, оскільки 19 березня 2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 на 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Крім того, не було встановлено факту прийняття спадщини ОСОБА_6 за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 дружиною ОСОБА_8 . Вказаний факт встановлено рішенням суду від 16 жовтня 2019 року.

Однак, після набрання законної сили вказаним рішенням суду (18 листопада 2021 року, після розгляду справи Верховним Судом) реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 224 на ім`я ОСОБА_4 скасовано не було.

Таким чином, Позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості отримати право власності на належну йому частку у спадковому майні за померлим батьком, тому звертається до суду із зустрічним позовом.

На підставі викладеного, Позивач за зустрічним позовом просить суд:

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 39/400 частки домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Києво-Святошинського суду Київської області від 11.07.2022 зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно прийнято до провадження.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17.08.2022 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судове засідання 01.11.2022 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача за первісним позовом подала до суду заяву про проведення розгляду справи у відсутності позивача та представника. Первісний позов підтримала та просила суд задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову не заперечувала.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом подала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Проти задоволення вимог первісного позову не заперечувала. Зустрічний позов підтримала та просила суд задовольнити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 мати позивача та відповідача за основним позовом, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 22 вересня 1998 року Боярським міськвиконкомом К-Святошинського р-ну Київської області, актовий запис про смерть №396.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх батько ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 12 грудня 2001 року Боярським міськвиконкомом К-Святошинського р-ну Київської області, актовий запис про смерть №71.

19 березня 2014 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Мірошниченку Віталію Анатолійовичу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8 , згідно якого спадщина складається з 39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Крім того, рішенням Боярської міської ради N9 61/2816 від 16 липня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0303 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:048:5024, у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2019 року, у цивільній справі №369/8608/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Боярської міської ради, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, рішення сесії та визнання права власності на спадкове майно, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, та Постановою Верховного Суду від 18.11.2021р., позов задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2014 року на 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., зареєстроване в реєстрі за № 1-884, на ім`я ОСОБА_4 .

Визнано недійсним рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 липня 2015 року МО 61/2816 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0303 га з кадастровим номером: :01:048:5024, розташовану в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Скасовано реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером: 224 на ім`я ОСОБА_4 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер: 32410360 від 17 листопада 2016 року на земельну ділянку площею 0,0303 га кадастровим номером: : 01:048:5024, розташовану в АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 39/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.10.2019 року встановлено, що крім позивача ОСОБА_3 спадщину після смерті його матері прийняв його батько, тобто чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відповідно до діючого на той період законодавства - п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та проживав і був прописаний за місцем прийняття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищезазначеним рішенням суду також встановлено, що після смерті ОСОБА_8 та відкриття спадщини ОСОБА_6 не звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, не заявив про віднесення житлового будинку з надвірними будівлями до спільного майна подружжя і про належність йому 1/2 його частки, то 39/100 частка спірного будинку увійшла до складу спадщини після ОСОБА_8 у цілому.

Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 , є позивач ОСОБА_3 та чоловік спадкодавця, ОСОБА_6 , які успадкували у рівних частках, тобто по 39/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується також матеріалами спадкової справи №129/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Бєляєвої ОСОБА_9 .

Отже, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 39/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно спадкової справи №77 за 2002р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 , 12 лютого 2002 року відповідач за основним позовом ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини №9127 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком ОСОБА_6 , а 05 червня 2002 року позивач за основним позовом ОСОБА_3 також звернувся із аналогічною заявою №371 про прийняття спадщини.

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.03.2017 року за вих. №433/02-32 державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М. відмовила ОСОБА_3 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_6 , так як не надав документи про факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Бєляєвої ОСОБА_9 .

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.10.2022 року за №1283/02-31 державний нотаріус Боярської державної нотаріальної контори Панікар В.М. відмовила ОСОБА_4 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 Мірошниченка ОСОБА_7 , так як ОСОБА_4 не надав документ, що посвідчує право власності померлого ОСОБА_6 на спадкову частку житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Оскільки спірні відносини між сторонами з приводу вказаного нерухомого майна виникли до 01 січня 2004 року (дата набрання чинності ЦК України), то застосуванню підлягають положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що як позивачем за основним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом доведено їхнє право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 39/400 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , за кожним, тому їх позовні вимоги з даних підстав підлягають задоволенню.

Також суд вважає, що є законною та підлягає задоволенню вимога позивача ОСОБА_3 про припинення речового права ОСОБА_4 , на 39/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 2014 року, видане державним нотаріусом Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М., враховуючи, що дане свідоцтво згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 16 жовтня 2019 року, у цивільній справі №369/8608/18, - визнано недійсним.

Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що як основний позов так і зустрічний позов є обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам законодавства України, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При поданні позовної заяви ОСОБА_3 сплачено судовий збір в сумі 2511 грн. 12 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

При подачі зустрічного позову ОСОБА_4 сплачено судовий збір у розмірі 1518, 73 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 524-527, 529, 548, 549, 554 ЦК Української РСР, ст. ст. 15, 16, 1268, 1296 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення речового права та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Припинити речове право ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на 39/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 2014 року, видане державним нотаріусом Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В. М. на ім`я ОСОБА_4 , зареєстроване в реєстрі за № 1-844 (номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5027730).

Визнати за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на 39/400 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 Мірошниченка ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2511,12 грн. (дві тисячі п`ятсот одинадцять грн. 12 коп.).

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 39/400 частки домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1518,73 грн. (одну тисячу п`ятсот вісімнадцять грн. 73 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя Т.В. Дубас