КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року

м. Київ

справа №824/147/22

провадження № 22-ск/824/61/2022

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

заявник - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

заінтересована особа - IEC Industrie Export GmbH

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву директора відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олега Дорошенка

про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про стягнення 14 575,61 євро, у тому числі: 14 130 євро основного боргу та 445,61 євро 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2022 року директор відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олег Дорошенко звернувся до Київського апеляційного суду із заявою, в якій просить скасувати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 задоволено у повному обсязі позовні вимоги IEC Industrie Export GmbH до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та стягнуто з останнього на користь позивача 14 130 євро - основного боргу, 301 євро - 3% річних та, крім того, 1 511,97 євро відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом - 15 942,97 євро.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 набрало законної сили з дати його винесення, є остаточним та підлягає негайному виконанню.

З указаним рішенням ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не погоджується та вважає його таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП можливість бути компетентним судом та,відповідно, право приймати рішення по суті спору; спір стосується виконання контракту про публічну закупівлю; арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Вказує, що 03 січня 2020 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та IEC Industrie Export GmbH укладено контракт №53-129-01-20-02039, у розділі ІХ якого міститься арбітражне застереження:

«ІХ. Вирішення спорів.

9.1. У випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій.

9.2. Усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України.

9.3. Мова діловодства та арбітражного судочинства - українська. На сторони покладаються всі витрати, пов`язані з веденням судової справи, послуг перекладачів, адвокатів, консультантів тощо.

9.4. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту».

Зазначає, що строк дії всіх умов, зафіксованих в контракті - 31 грудня 2020 року, за виключенням домовленостей щодо оплати та гарантійних зобов`язань.

Отже, вважає, що для арбітражного застереження, як структурного невід`ємного елементу контракту сторони не передбачили виключень, а тому арбітражна угода діяла до 31 грудня 2020 року.

Волевиявлення сторін було направлено на обмежений строк дії арбітражної угоди, що підтверджується тим, що серед виключень в контексті строку дії контракту не зазначено такого структурного елементу контракту як арбітражне застереження.

Арбітражне рішення прийняте 11 серпня 2022 року, тобто більше ніж через 1 рік з моменту, коли арбітражна угода сторін закінчила свою дію. Також арбітражна угода закінчила свою дію і станом на час подання IEC Industrie Export GmbH позову 29 вересня 2021 року.

Також зазначає, що розділом ІХ контракту не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі.

Укладення вищевказаного контракту відбувалося за результатами проведення публічних закупівель.

Уважає, що передання на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України спору щодо виконання контракту про публічні закупівлі суперечить положенням частини другої статті 22 ГПК України.

Стверджує, що визнання і надання дозволу на виконання вказаного рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України та вплине на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання та постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

Посилається на те, що відповідач не ухилявся від виконання своїх обов`язків перед позивачем, але для здійснення грошового переказу був вимушений виконувати засновані на законі вимоги АТ «Укрексімбанк» як суб`єкта фінансового моніторингу.

Відповідач в обхід банку не міг виконати грошового зобов`язання, не порушивши законодавство України, а тому покладати на відповідача відповідальність за дотримання ним законодавства України суперечить самій концепції права та правової держави.

Зауважує, що операція з розрахунків між сторонами на момент прийняття рішення ще не пройшла фінансовий моніторинг, як це передбачено Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдженню зброї масового зниження», тобто рішення МКАС прийнято всупереч закону, а тому суперечить публічному порядку України.

21 листопада 2022 року апеляційним судом отримано заперечення на заяву про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 від представника IEC Industrie Export GmbH - Муляра Є.Г., в яких останній просить відмовити у задоволенні поданої заяви.

Зазначає, що арбітражне застереження є виглядом арбітражної угоди і тому повинно розглядатися автономно від усіх інших положень укладеного контракту.

Зауважує, що протягом усього розгляду справи в арбітражі відповідач не заперечував проти компетенції МКАС при ТПП України, подавав процесуальні документи, відстоюючи свою правову позицію по суті спору, що свідчить про визнання відповідачем чинності арбітражного застереження.

Вважає, що питання неналежного виконання боржником грошового зобов`язання за контрактом та правових наслідків за невиконання зобов`язання є «цивільно-правовими аспектами», а тому в такому випадку вирішення спору щодо сплати заборгованості може бути передано МКАС при ТПП України для розгляду. При цьому, жоден з представників відповідача під час арбітражного розгляду не заперечував ані проти процедури розгляду спору, ані проти складу суду, а один з арбітрів був обраний власне відповідачем.

Посилання заявника на те, що виконання арбітражного рішення суперечить публічному порядку України уважає недоведеними та необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 454 ЦПК України, заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Представник IEC Industrie Export GmbH у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Представник ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 457 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому апеляційним судом вирішено розгляд справи здійснювати за відсутності особи, яка не з`явилася.

Заслухавши пояснення представника IEC Industrie Export GmbH, вивчивши заяву разом з доданими до заяви матеріалами, взявши до уваги заперечення представника заінтересованої особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви з наступних підстав.

Судом установлено, що 03 січня 2020 року між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та IEC Industrie Export GmbH укладено контракт №53-129-01-20-02039, згідно з яким постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у контракті, поставити прокладки нікелеві (Nickel layings), виробництва ТОВ «Танаіс» (РФ), для ремонту енергоблоку №1 ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у контракті, прийняти і оплатити продукцію.

У пунктах 9.1 - 9.4 розділу ІХ контракту №53-129-01-20-02039 від 03 січня 2020 року міститься арбітражне застереження такого змісту: «У випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій. Усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України. Мова діловодства та арбітражного судочинства - українська. На сторони покладаються всі витрати, пов`язані з веденням судової справи, послуг перекладачів, адвокатів, консультантів тощо. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту».

У зв`язку з неналежним виконанням контрактних зобов`язань, 29 вересня 2021 року IEC Industrie Export GmbH звернулось до МКАС при ТПП України з позовною заявою про стягнення 14 575,61 євро, у тому числі: 14 130 євро основного боргу та 445,61 євро 3% річних.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021, прийнятим у складі одноособового арбітра Людмили Винокурової та ухваленим у порядку, визначеному Регламентом МКАС, затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України №25(6) від 27 липня 2017 року, із змінами, внесеними Рішенням Президії Торгово-промислової палати України №2(2) від 17 вересня 2020 року, стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь IEC Industrie Export GmbH 14 130 євро - основного боргу, 301 - трьох відсотків річних та, крім того, 1 511,97 євро - на відшкодування витрат з арбітражного збору, а разом 15 942,97 євро. Припинено провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення 3% річних у сумі 144,61 євро у зв`язку з відмовою позивача від стягнення цієї суми. Арбітражні витрати у сумі 15,27 євро покладено на позивача. Відмовлено у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, 17 листопада 2022 року директор відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олег Дорошенко звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021, посилаючись на те, що на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП можливість бути компетентним судом та, відповідно, право приймати рішення по суті спору; спір стосується виконання контракту про публічну закупівлю; арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо:

1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що:

а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною: або ця угода є недійсною законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки за законом України; або

б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або

г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або

2) суд визначить, що:

а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або

б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Аналогічні підстави для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені також статтею 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Тягар доведення наявності підстав для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу покладається на сторону, яка заперечує проти законності такого рішення.

У даному випадку заявник ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» уважає, що на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП можливість бути компетентним судом та, відповідно, право приймати рішення по суті спору; спір стосується виконання контракту про публічну закупівлю; арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно статті 16 вказаного закону питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад Арбітражного суду, який розглядає спір.

В силу положень статті 7 Закону Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності (частина друга статті 21 ЦПК України).

Частиною другою статті 2 Регламенту МКАС при ТПП України передбачено, що якщо сторони домовилися про передачу спору в МКАС, вони ipso facto вважаються такими, що погодилися в письмовому вигляді на застосування Регламенту МКАС.

Зі змісту частини першої статті 4 Регламенту МКАС при ТПП України вбачається, що арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, яка не залежить від інших умов договору.

Відповідно до частин першої - третьої МКАС при ТПП України питання про компетенцію МКАС у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір. Заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначення арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що МКАС перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад Арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою. Розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад Арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладення договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Як зазначалося вище, у пунктах 9.1 - 9.4 розділу ІХ контракту №53-129-01-20-02039 від 03 січня 2020 року міститься арбітражне застереження такого змісту: «У випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій. Усі неврегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України. Мова діловодства та арбітражного судочинства - українська. На сторони покладаються всі витрати, пов`язані з веденням судової справи, послуг перекладачів, адвокатів, консультантів тощо. Рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту».

Отже, вказані пункти контрактів є арбітражними застереженнями, які укладені сторонами у письмовій формі з дотриманням вимог статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», в яких останні визначили спосіб вирішення спорів між ними - шляхом арбітражу та обрали постійно діючий арбітраж, а саме: МКАС при ТПП України.

Контракт підписаний сторонами та в судовому порядку недійсним не визнавався.

Доводи заявника, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 винесено щодо спору, який стосується виконання контракту про публічну закупівлю, що заборонено законодавством України, є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Отже, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

При розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими у першому випадку є рівноправність сторін договору та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних відповідних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Ці особливості випливають з мети Закону, якою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.

Отже, на відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Застосований законодавцем термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм смисловим значенням та переслідуваною законодавцем метою по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який у спірному випадку виник на стадії виконання стороною договірного обов`язку зі сплати коштів за надані послуги.

Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

За своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у цій справі на вирішення МКАС при ТПП України, є саме цивільно-правовим спором, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору (стягнення боргу за поставлену за контрактом продукцію), і не стосується його публічно-правових аспектів, а саме, питань дотримання Закону України «Про публічні закупівлі» при проведенні публічних закупівель.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи заявника про те, що національним законодавством передбачена заборона передачі на розгляд міжнародного арбітражного суду спору, що виник при виконанні договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 824/235/2018 (провадження № 61-19916ав19).

Відповідно до статті 44 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, якщо сторона не заявляє у передбачений строк або, якщо такий строк не встановлено, то без невиправданої затримки, заперечення щодо недотримання протягом арбітражного розгляду, який відбувся у МКАС, будь-якого положення цього Регламенту, арбітражної угоди чи застосовних норм законодавства про міжнародний комерційний арбітраж, від яких сторони можуть відступати, вважається, що вона відмовилася від свого права на заперечення.

За змістом положень статті 4 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторона, яка знає про те, що яке-небудь положення цього Закону, від якого сторони можуть відступити, або яка-небудь вимога, згідно з арбітражною угодою, не були дотримані, і проте продовжує брати участь у арбітражному провадженні, не заявивши заперечень проти такого недотримання без виправданої затримки, а якщо для цього передбачено будь-який строк, то протягом цього строку, вважається такою, що відмовилась від свого права на заперечення.

Судом установлено, що згідно рішення МКАС при ТПП України від 11 серпня 2022 року ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» приймало активну участь у розгляді справи. При цьому, у рішенні МКАС при ТПП України від 11 серпня 2022 року зазначено, що заяву про відсутність у МКАС компетенції з проханням припинити провадження по справі згідно статті 5 Регламенту МКАС відповідач не зробив. Такі дії сторони заявника свідчать про визнання та підтвердження компетенції МКАС на вирішення даного спору.

Отже, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вважається таким, що відмовилося від свого права на заперечення щодо недотримання протягом арбітражного розгляду справи будь-якого положення Регламенту МКАС при ТПП України.

Аргументи заявника щодо неіснування дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП можливість бути компетентним судом та, відповідно, право приймати рішення по суті спору є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно пунктів 10.1.-10.3. Контракту контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених контрактом, контракт діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію. Контракт складений і підписаний у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Закінчення строку дії контракту не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії його.

У постанові від 12 листопада 2020 року у справі №910/13366/18 Верховний Суд надав роз`яснення щодо принципу автономності арбітражної угоди. Зокрема, суд вказав, що принцип автономності арбітражної угоди свідчить, по-перше, що дійсність основного договору не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Це гарантує, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

Окрім того арбітражна угода діє протягом строку позовної давності як за договірними, так і за позадоговірними зобов`язаннями.

Як убачається з матеріалів справи МКАС при ТПП України, спір між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та IEC Industrie Export GmbH стосується оплати за контрактом, тобто зобов`язань, що виникли з контракту і продовжували існувати на день звернення IEC Industrie Export GmbH до арбітражу.

Таким чином, хоч контракт і діяв до 31 грудня 2020 року, однак його умови не були виконані ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Відповідно до статті 44 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, якщо сторона не заявляє у передбачений строк або, якщо такий строк не встановлено, то без невиправданої затримки, заперечення щодо недотримання протягом арбітражного розгляду, який відбувся у МКАС, будь-якого положення цього Регламенту, арбітражної угоди чи застосовних норм законодавства про міжнародний комерційний арбітраж, від яких сторони можуть відступати, вважається, що вона відмовилася від свого права на заперечення.

За змістом положень статті 4 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторона, яка знає про те, що яке-небудь положення цього Закону, від якого сторони можуть відступити, або яка-небудь вимога, згідно з арбітражною угодою, не були дотримані, і проте продовжує брати участь у арбітражному провадженні, не заявивши заперечень проти такого недотримання без виправданої затримки, а якщо для цього передбачено будь-який строк, то протягом цього строку, вважається такою, що відмовилась від свого права на заперечення.

Судом установлено, що згідно рішення МКАС при ТПП України від 11 серпня 2022 року ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» приймало активну участь у розгляді справи. При цьому, у рішенні МКАС при ТПП України від 11 серпня 2022 року зазначено, що заяву про відсутність у МКАС компетенції з проханням припинити провадження по справі згідно статті 5 Регламенту МКАС відповідач не зробив. Такі дії сторони заявника свідчать про визнання та підтвердження компетенції МКАС на вирішення даного спору.

Отже, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вважається таким, що відмовився від свого права на заперечення щодо недотримання протягом арбітражного розгляду справи будь-якого положення Регламенту МКАС при ТПП України.

Таким чином, арбітражний суд діяв в межах своїх повноважень та, задовольнивши позов IEC Industrie Export GmbH, вирішив конкретний спір між сторонами в межах своєї компетенції.

Щодо доводів заявника про те, що рішення МКАС при ТПП України суперечить публічному порядку України, суд уважає за необхідне зазначити про наступне.

Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

Стаття 459 ЦПК України не містить визначення того, що розуміється під «публічним порядком».

При визначенні змісту цього поняття варто ураховувати рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році, у яких зазначено, що остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважатися за винятком надзвичайних обставин.

Такі надзвичайні обставини існують, якщо визнання або примусове виконання арбітражного рішення буде суперечити міжнародному публічному порядку. Згідно з пунктом 1 (d) цих рекомендацій, міжнародний публічний порядок будь-якої держави включає в себе: (I) фундаментальні принципи, що стосуються справедливості або моралі, які держава бажає захищати, навіть якщо вона не була безпосередньо залучена до участі у спорі; (Ii) правила, призначені для обслуговування основних політичних, соціальних або економічних інтересів держави, відомі як lois de polis або «правила громадського порядку»; і (Iii) обов`язок держави дотримуватися своїх зобов`язань перед іншими державами або міжнародними організаціями.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише коли суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України, арбітражне рішення суперечить публічному порядку (orde public) України.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Під публічним порядком у цьому та інших випадках, коли незаподіяння йому (публічному порядку) шкоди обумовлює можливість визнання і виконання рішення, належить розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів (постанова Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі №796/3/2018).

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, головним завданням застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно не сумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. У разі якщо суд розглядає спірні правовідносини на підставі домовленості сторін, публічний порядок цієї держави безпосередньо не зачіпається.

У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 грудня 2020 у справі №824/67/20).

Виконання зазначеного Арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Крім того, спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), зі змісту договору не вбачається факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України, тому публічний порядок України в цьому випадку не зачіпається.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті в Україні від 11 серпня 2022 року було вирішено питання про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь IEC Industrie Export GmbH коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, і є обов`язковим для сторін.

При цьому, рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне чи аморальне, і, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.

А відтак, посилання ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на те, що воно відноситься до підприємств, що має стратегічне значення для економіки держави та стягнення грошових коштів вплине на платоспроможність останнього, а також може призвести до банкрутства підприємства, ґрунтуються виключно на припущеннях заявника, не можуть бути підставою для скасування арбітражного рішення та звільнення останнього від обов`язку виконувати зобов`язання за контрактом.

По справі відсутні докази того, що рішенням МКАС при ТПП України порушено принцип недискримінації, принципи правової визначеності та конституційних засад юридичної відповідальності.

Обґрунтування заявника щодо порушення рішенням МКАС при ТПП України публічного порядку України зводиться до незгоди з правильністю застосування МКАС при ТПП України норм матеріального права при вирішенні спору та вирішення спору по суті, аналіз чого перебуває за межами компетенції суду загальної юрисдикції.

Між тим, спірні правовідносини в межах розгляду цієї справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), з яких не вбачається застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України.

Заяви про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

За таких обставин, суд загальної юрисдикції не має правових підстав аналізувати правильність застосування арбітражним судом норм матеріального права України при вирішенні спору та переглядати спір по суті.

За таких обставин, посилання ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у заяві є недоведеними та необґрунтованими й не можуть бути підставою для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 у розумінні статті 459 ЦПК України.

Отже, аргументи ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» зводяться фактично до незгоди з рішенням МКАС при ТПП України від 11 серпня 2022 року та встановленими арбітражним судом обставинами.

Виходячи з вищевикладеного, суд уважає, що ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не підтвердило існування визначених ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ст. 459 ЦПК України підстав для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021.

Таким чином, суд доходить висновку, що доводи заявника є необґрунтованими, а тому у задоволенні заяви ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення арбітражного суду, відсутні правові підстави і для задоволення клопотання про стягнення судових витрат.

Керуючись Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж», Регламентом Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, ст.ст. 457, 459, 460 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви директора відокремленого підрозділу «Централізовані закупівлі» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Олега Дорошенка про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року у справі №230/2021 за позовом IEC Industrie Export GmbH (Німеччина) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про стягнення 14 575,61 євро, у тому числі: 14 130 євро основного боргу та 445,61 євро 3% річних - відмовити.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11 серпня 2022 року - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено «05» грудня 2022 року.

Суддя В.А. Кравець