Справа: 164/774/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

за участі секретаря Панасюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Маневицький відділ державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 26 травня 2021 року отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 65504555, винесену на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивача в користь ТОВ «Фінпром Маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», , відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, якому ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», , якому ТОВ «Авентус України», , на підставі договору факторингу № 22102019 від 22 жовтня 2019 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 866410 від 10 травня 2019 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за період з 21 жовтня 2019 року по 27 січня 2021 року в розмірі 19773 гривень боргу, що складається з: 5500 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2970 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 11253 гривень заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 20 гривень плата за вчинення виконавчого напису. ТОВ «Фінпром Маркет», якому відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, будь яких письмових повідомлень про грошову вимогу позивачу не надсилали. Вважає, що заборгованість, яка виникла перед відповідачем є неправомірною та безпідставною, а також немає ознак безспірності, оскільки розмір заборгованості позивачем не був підтверджений і про її наявність вона не знала, а тому у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення нотаріального напису. Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідачем не було подано документів, які б підтверджували безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5073, вчинений приватним нотаріусом Остапенком Є.М. від 27 січня 2021 року щодо звернення стягнення заборгованості з позивача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» в розмірі 19773 гривень, а також покласти на відповідача судові витрати 908 гривень судового збору та 1500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.

Від представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» Яворського Р.І. надійшла заява про визнання позовних вимог частково, з якій зазначили, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення судового збору в розмірі 454 гривні визнають повністю. Інші 50 відсотків судового збору просять повернути позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також відмовити в компенсації витрат на правничу допомогу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України від 01 грудня 2022 року.

Від представника Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Наумчук О.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків.

Судом установлено, що між позивачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 866410 від 10 травня 2019 року, згідно якого товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 5 500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (а.с. 13-15).

27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІПРОМ МАРКЕТ» (), якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» () відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 24122020-ФК від 24 грудня 2020 року, якому ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» () відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 23/12/20 від 23 грудня 2020 року, якому ТОВ «Авентус Україна» () на підставі Договору факторингу № 22102019 від 22 жовтня 2019 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 866410 від 10 травня 2019 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , в сумі 19773 гривень: 5500 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2970 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; 11253 гривень заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 50 гривень - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 12, 21-25).

Постановою головного державного виконавця Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Іващика Т.Л. № 65504555 від 20 травня 2021 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 5073, вчиненим 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» боргу в сумі 19773 гривень (а.с. 79).

Вказаний виконавчий напис виносився на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року та ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат».

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п. 1 та п. 2, що стосуються переліку документів, необхідних для одержання виконавчого напису по іпотечних та кредитних договорах.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/1 вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду України було залишено без змін.

Отже, нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку № 1172, який втратив чинність 22 лютого 2017 року, тобто до вчинення виконавчого напису 27 січня 2021 року.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Як вбачається з копії оскаржуваного виконавчого напису, у ньому зазначено відомі дані боржника ОСОБА_1 , а також, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 жовтня 2019 року по 27 січня 2021 року. Сума заборгованості становить 19773 гривень: 5500 гривень заборгованість за тілом кредиту; 2970 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; 11253 гривень заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 50 гривень - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 12).

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 554/6777/17 від 13 жовтня 2021 року з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Разом з тим, Верховний суд України у постанові по справі № 554/6777/17 від 13 жовтня 2021 року зазначив, що право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

З матеріалів справи вбачається, що позивача не було повідомлено про вчинення виконавчого напису, як і не надано жодних підтверджуючих документів про скерування такого повідомлення ОСОБА_1 .

Статтею 12 ЦПК України унормовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Окрім адвокатів та законних представників в цивільному процесі представником може бути також особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 ЦПК. Однак, виконання функцій представництва такими особами допускається тільки під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також під час розгляду малозначних справ (критерії визначення малозначності справи встановлені ч. 6 ст. 19 ЦПК).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Наведена правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами.

Представником відповідача ТОВ «Фінпром маркет» Яворським Р.І. подане клопотання щодо витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу, з якого вбачається, що понесені позивачем на професійну правничу допомогу витрати, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, оскільки їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Просили відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу з підстав: 1) стороною не доведено факт укладання договору про надання правничої допомоги; 2) стороною не доведено розмір та/або порядок обчислення витрат на надання правничої допомоги; 3) відсутні документи, що підтверджують надання позивачу юридичних послуг адвокатом.

ОСОБА_2 надано договір про надання правової допомоги № 3/01-01 від 01 червня 2021 року, укладеним між нею та позивачем ОСОБА_1 , акт приймання передачі наданих послуг 03/01-01/1 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 03/01-01 від 03 червня 2021 року, рахунок фактуру № 1 від 03 червня 2021 року, з якого вбачається характер правової допомоги: позовна заява про скасування виконавчого напису 1000 гривень, заява про забезпечення позову 500 гривень (а.с. 27-29, 89-90).

Однак, жоден з поданих документів адвокатом не засвідчений належним чином.

Крім того, оплата послуг не підтверджена відповідною квитанцією, платіжним дорученням чи будь-яким розрахунковим документом, що зареєстрований у встановленому порядку, та який свідчить про перерахунок коштів і дійсність понесення витрат на правничу допомогу.

Також матеріали справи не містять документів про повноваження Зорі Н.М. як адвоката (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судового збору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої, пункту 1, частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Із квитанції № 22 від 08 червня 2021 року вбачається, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено 908 гривень судового збору при подачі вказаного позову до суду (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позовні вимоги повністю, тому суд приходить висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (454 гривень), сплаченого при поданні позову.

Судовий збір в сумі 454 гривні слід стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача ОСОБА_1 .

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, у відповідності з вимогами ч.7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді від 08 липня 2021 року, продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили і можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 142, 158, 263, 265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 5073, вчинений 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Миколайовичем, про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» у розмірі 19773 гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» на користь ОСОБА_1 454 гривні судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову до суду згідно квитанції № 22 від 08 червня 2021 року, у розмірі 454 гривні.

У відповідності з вимогами ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді від 08 липня 2021 року, продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили і можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , і.н. НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «Фінпром Маркет», , юридична адреса: 08200, м. Ірпінь Київська область, вул. Михайла Стельмаха, 9а, офіс 204.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5.

Маневицький відділ державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), адреса: 44601, смт. Маневичі Волинська область, вул. Комарова, 7.

Дата складання повного тексту рішення 09 грудня 2022 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська