КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/330/21

номер провадження: 22-ц/824/2239/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мельника Я.С., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року у складі судді Комаревцевої Л.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 22 березня 2006 року між нею та ОСОБА_1 був укладено шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вказувала, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що на час шлюбу з відповідачем вона мала дочку від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відповідач також мав дочку від першого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкала з матір`ю. Зазначала, що відповідач їй заявив, що частину квартири, яка належить йому на праві власності, він передасть у власність його дочці ОСОБА_5 , а тому вони почали будувати своє сімейне життя за рахунок активів позивачки та з листопада 2005 року проживали разом у її квартирі АДРЕСА_1 .

Вказувала, що на початку сімейного життя з відповідачем їй на праві власності належало таке майно: трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яку їй подарував її батько 19 січня 2005 року; двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , яка була придбана 01 березня 2004 року на прохання її батька; автомобіль «ВМW 320», 1994 року випуску, вартістю 8 000 доларів США, який вона придбала у 2002 році, а в подальшому у 2005 році був проданий, натомість був придбаний для потреб сім`ї автомобіль «Hyundai Santa Fe», 2006 року випуску, вартістю 31 000 доларів США; автомобіль «ОРEL ТIGRA», 1996 року випуску, вартістю 7 000 доларів США, який вона придбала 22 лютого 2005 року та у 2007 року продала для фінансування житла; металевий гараж вартістю 4 000 доларів США, який був проданий в жовтні 2007 року; земельна ділянка площею 0,082 га, що розташована в кооперативі «Газовик» Колонщинської сільської ради Макарівського району, вартістю 5 000 доларів США, яка отримана нею в дар 15 липня 2005 року. Також зазначала, що на початку сімейного життя з відповідачем вона мала пенсійний вклад в акціонерному комерційному банку «Аркада» (далі - АКБ «Аркада») в сумі 13 000 грн 00 коп., що було еквівалентно 2 500 доларів США.

Позивачка вказувала, що з 1999 року вона обіймала посаду Першого заступника Голови правління страхової компанії «Аркада-Гарант», мала стабільний дохід, а відповідач на початку спільного сімейного життя з нею працював директором приватного підприємства «Науково-виробничого підприємства «Сканер», мав нестабільний дохід та мав власний автомобіль «Форд Ескорт» 1980-х років випуску.

Зазначала, що за час перебування в шлюбі ними було набуто у власність таке майно: квартиру АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер :02:004:0016, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:004:0017, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка; автомобіль «Dodge Ram 2500», 2002 року випуску, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 та мотоцикл «SUZUKI DR Z 400», 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Вказувала що квартиру АДРЕСА_3 ними набуто за кошти, що частково були виручені від продажу належної їй на праві особистої власності квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 448 691 грн 34 коп. та її особистих коштів у розмірі 11 909 грн 87 коп., що еквівалентно 2 358,39 доларів США, у зв`язку з розірванням нею пенсійного вкладу в АКБ «Аркада». Тому вважала, що вона сплатила з особистих коштів 60,2% від вартості квартири (691 199 грн 58 коп.), що становить 3/5 частини, які є її особистою приватною власністю, а інші 39,8% від вартості квартири, що становить 2/5 частини квартири - придбані за кредитні кошти під час перебування сторін у шлюбі та є їх спільною сумісною власністю, які підлягають поділу між ними в рівних частинах.

Зазначала, що оскільки вказані вище земельні ділянки придбані відповідачем за час перебування їх в зареєстрованому шлюбі, то це майно також підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Вказувала, що оскільки автомобілем «Dodge Ram 2500», д.н.з. НОМЕР_1 та мотоциклом «SUZUKI DR Z 400», д.н.з. НОМЕР_2 , фактично користується лише відповідач, то вона вважала за доцільне у порядку поділу майна подружжя виділити відповідачу вказані транспортні засоби, стягнувши з нього на свою користь компенсацію половини їх вартості в сумі 126 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила визнати за нею право особистої приватної власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за нею право власності на: 1/5 частини квартири АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0553 га, кадастровий номер :02:004:0016, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:004:0017, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка.

В порядку поділу спільного майна подружжя просила визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 ; автомобіль (мікроавтобус) «Dodge Ram 2500», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , мотоцикл «SUZUKI DR Z 400», 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0016 площею 0,0553 га, що розташована за адресою; Київська область, Макарівський район, село Горобіївка, 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0017 площею 0,25 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка.

Також позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «Dodge Ram 2500», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , мотоцикла «SUZUKI DR Z 400», 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у загальній сумі 126 000 грн 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/5 частини квартири АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0553 га, кадастровий номер :02:004:0016, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:004:0017, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 ; автомобіль (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; мотоцикл SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0016 площею 0,0553 га, що розташована за адресою; Київська область, Макарівський район, село Горобіївка; 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0017 площею 0,25 га, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 126 000 грн 00 коп., а також судовий збір у розмірі 10 510 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;

1/2 частину автомобіля (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

1/2 частину мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за ним право власності на:

1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;

1/2 частину автомобіля (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

1/2 частину мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відповідач просив відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 належним чином не довела існування підстав, передбачених ч.1 ст.57 СК України, для визнання за нею права особистої приватної власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 , яка придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що 04 травня 2007 року ним в інтересах сім`ї було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва № 53691, відповідно до умов якого ним були внесені спільні сумісні грошові кошти подружжя, а саме: у розмірі 152 347 грн 40 коп. згідно прибуткового касового ордеру № 11 від 04 травня 2007 року; у розмірі 76 173 грн 70 коп. згідно прибуткового касового ордеру № 17 від 04 травня 2007 року; у розмірі 104 491 грн 74 коп. згідно прибуткового касового ордеру №11 від 29 жовтня 2007 року. Зазначав, що оскільки загальна сума грошових коштів належних до сплати за цим договором була непосильною для їх сім`ї, то 30 жовтня 2007 року цей договір про участь у фонді фінансування будівництва №53691 від 04 травня 2007 року було розірвано та ними прийнято рішення про придбання для родини більш дешевшої квартири.

Вказував, що внесені ним в інтересах сім`ї грошові кошти у розмірі 344 199 грн 60 коп. були повернуті, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 30 жовтня 2007 року і того ж дня ним в інтересах сім`ї було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва 55506, об`єктом інвестування якого виступала спірна квартира, вартість якої становила 767 189 грн 94 коп. Зазначав, що на виконання умов цього договору ним були внесені спільні сумісні грошові кошти у розмірі 344 199 грн 60 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 13 від 30 жовтня 2007 року, у розмірі 356 999 грн 98 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 26 від 30 жовтня 2007 року та у розмірі 74 165 грн 37 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 8 від 21 грудня 2007 року. У зв`язку із повною сплатою вартості об`єкту інвестування 13 вересня 2009 року було підписано акт прийму-передачі кватири, а 17листопада 2009 року ним отримано свідоцтво про право власності на цю квартиру.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що після продажу належної позивачці квартири по АДРЕСА_5 , були реалізовані наміри позивачки про купівлю квартири для її дочки ОСОБА_4 , що стверджується договором про участь у Фонді фінансування будівництва 53690 від 04 травня 2007 року. Вказує, що за цим договором внесено 29 жовтня 2007 року у розмірі 64 832 грн 49 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 2 та 30 жовтня 2007 року у розмірі 183 981 грн 60 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 25. Вказує, що в рахунок погашення кредиту дочки позивачки 28 грудня 2007 року були внесені грошові кошти на загальну суму 365 040 грн 00 коп. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є дочкою позивачки, підтвердила, що фінансування її однокімнатної квартири здійснювала її мати і кошти на погашення кредиту також надавав відповідач. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував письмові покази свідка ОСОБА_7 про факт отримання сторонами грошових коштів у розмірі 50 000 грн 00 коп. у родини ОСОБА_7 на придбання спірної квартири. Зазначає, що на час придбання спірної квартири він працював директором ПП «НВП Сканер», а до цього займався проектом впровадження автоматизованих систем у магазинах і мав значні стабільні доходи. Тому, на його думку, доводи позивачки щодо купівлі спірної квартири в основному за її особисті кошти, не відповідають дійсним обставинам справи. До того ж сама позивачка вказує, що кошти від продажу належної їй квартири були отримані нею в доларах США та оскільки сума була великою їх обмін за оптовими комерційним курсом тривав два дні, що спростовує факт внесення 29 жовтня 2007 року коштів у розмірі 104 491 грн 74 коп., отриманих від продажу квартири. Таким чином вважає, що спірна квартира була придбана за спільні сумісні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю сторін у справі.

Також вказує, що задовольняючи позовні вимоги в частині поділу земельних ділянок, суд першої інстанції не дослідив обставини придбання відповідачем земельних ділянок. Вказує, що спірні земельні ділянки були придбані ним за його особисті кошти 11 вересня 2018 року, тобто в той період, коли шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені, що встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у справі №752/20752/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Тому вважає, що ці земельні ділянки не можуть бути предметом поділу між сторонами.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля та мотоцикла, у сумі 126 000 грн 00 коп., суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звіт про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 26 травня 2021 року № 16002 (об`єкт оцінки мотоцикл) та звіт про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 26 травня 2021 року №16001 (об`єкт оцінки автомобіль ), які були додані до заяви представника позивачки - адвоката Морозової Т.В. про зміну предмету позову та клопотання про долучення доказів, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року заяву про зміну предмету позову та клопотання про долучення доказів у даній справі - залишено без розгляду. Тому вважає, що оскільки матеріали не містять доказів реальної вартості вказаного вище автомобіля та мотоцикла, то висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вартості зазначених транспортних засобів у визначеному позивачкою розмірі 126 000 грн 00 коп., є необґрунтованими.

Зазначає, що 18 січня 2016 року, тобто під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 придбала автомобіль «Hyundai «Santa Fe», 2006 року випуску, і часткове погашення кредитних коштів, отриманих на його придбання, відбувалось вже під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Тому вважає, що 73,5% цього автомобіля є спільною сумісною власністю подружжя і згідно даних порталу з продажу транспортних засобів «auto.ria» ринкова вартість автомобіля «Hyundai «Santa Fe», 2006 року випуску, становить 278 662 грн 00 коп. Враховуючи, що даний автомобіль було відчужено без його згоди, тому при поділі спільного майна сторін підлягає врахуванню вартість 1/2 частки цього автомобіля, яка становить 102 408 грн 28 коп., що не було враховано судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Морозова Т.В. зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ст.60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені положення закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим правила ст.ст.57,60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості, СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пунктів 2,3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми права належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 червня 2022 року у справі № 638/15736/15-ц (провадження № 61-10158св21)

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , які показали, що позивачка до укладання шлюбу з відповідачем була матеріально забезпеченою. У її власності перебувало житло та два автомобілі. Більша частина коштів на придбання спірної квартири залучена позивачкою від продажу особистого майна. Після народження сина, позивачка через три місяці приступила до роботи, оплачувала витрати по утриманню майна, погашала кредит та утримувала сім`ю в значній матеріальній частині.

З наявних у матеріалах справи письмових поясненнях свідка ОСОБА_7 вбачається, що на придбання спірної квартири відповідачем залучено кошти від продажу власного автомобіля та кошти отримані у борг на сім`ю від неї в розмірі 100 000 грн 00 коп. Відповідач робив ремонт у квартирі, придбавав з позивачем меблі та техніку для двох квартир, погашав кредит. Сім`я придбала автомобіль «Nissan Note» в кредит, який оплачував відповідач.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 435, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) від 22 серпня 2013 року серія НОМЕР_4 .

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Голосіївського районного суду у справі №752/20752/18 від 30 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 січня 2019 року.

17 листопада 2009 року, тобто за час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність, зокрема, квартиру АДРЕСА_3 . Титульне право власності на цю квартиру було оформлене на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 17 листопада 2009 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 1724-С/КІ від 10 листопада 2009 року (а.с.58, т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання права особистої власності на 3/5 частини квартири АДРЕСА_3 , позивачка посилалася на те, що вона сплатила з особистих коштів 60,2% від вартості цієї квартири (691 199 грн 58 коп.), що становить 3/5 частини цієї квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Установлено та не заперечується відповідачем, що на момент реєстрації шлюбу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належало таке майно: квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 ; автомобіль «ВМW 320», 1994 року випуску, придбаний у 2002 року та проданий у 2005 році, натомість був придбаний автомобіль «Hyundai Santa Fe», 2006 року випуску; автомобіль «ОРEL ТIGRA», 1996 року випуску; металевий гараж вартістю 4 000 доларів США; земельна ділянка площею 0,082 га, що розташована в кооперативі «Газовик» Колонщинської сільської ради Макарівського району; пенсійний вклад в АКБ «Аркада» в сумі 13 000 грн 00 коп. Тому ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України.

По справі встановлено, що 03 травня 2006 року ОСОБА_2 продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2 за ціною 525 200 грн 00 коп.

У позові ОСОБА_2 зазначала, що за кошти від продажу даної квартири АДРЕСА_2 батько позивачки придбав квартиру АДРЕСА_6 для молодшого сина, яку 27 грудня 2007 року передав в заставу по валютному кредиту ОСОБА_2 в публічному акціонерному товариству «Універсалбанк» (далі - ПАТ «Універсалбанк»).

Судом встановлено, що 04 травня 2007 року було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва (надалі - ФФБ), а саме, договір про участь у ФФБ 53691 на фінансування трикімнатної квартири, укладений з ОСОБА_1 та договір про участь у ФФБ, укладений з дочкою позивачки - ОСОБА_4 про фінансування однокімнатної квартири. Обидві квартири будувалися за адресою: АДРЕСА_7 . За умовами цих договорів про участь у ФФБ було передбачено сплату першого внеску у розмірі 30% вартості квартири.

Установлено, що на оплату першого внеску за квартиру дочки позивачки - ОСОБА_4 останньою було укладено кредитну угоду №870 від 04 травня 2007 року з АКБ «Аркада» на суму 377 000 грн 00 коп. (а.с.59-60, т.1). Того ж дня між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №870, за яким позивачка поручилась за виконання позичальником ОСОБА_4 зобов`язань за кредитною угодою №870 від 04 травня 2007 року (а.с.61-62, т.1).

04 травня 2007 року ОСОБА_1 було внесено за трикімнатну квартиру суму коштів, які були отримані в кредит, на рахунок ФФБ 53691, у розмірі 152 347 грн 40 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №11 від 04 травня 2007 року та у розмірі 76 173 грн 70 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №17 від 04 травня 2007 року, що разом становить 228 521 грн 10 коп. (а.с.36, т.1).

Встановлено, що за рахунок залишку коштів від отриманого 04 травня 2007 року кредиту був внесений 30-відсотковий внесок за однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 .

29 жовтня 2007 року позивачка ОСОБА_2 відповідно до договору-купівлі продажу продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , за ціною 729 930 грн 00 коп. (а.с. 44-45, т.1).

По справі встановлено, що грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, відповідач ОСОБА_1 сплатив на рахунок ФФБ 53961 у такому розмірі: 29 жовтня 2007 року у розмірі у сумі 104 491 грн 74 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №11; 30 жовтня 2007 року у сумі 344 199 грн 60 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №13 (а.с. 49-50, т.1).

Тобто, відповідачем за договором про участь у ФФБ 53691 на фінансування трикімнатної квартири було сплачено кошти від продажу квартири, яка належала позивачці на праві особистої власності, у сумі 448 691 грн 34 коп., що становить 58,45% від вартості об`єкту інвестування (767 589 грн 94 коп.).

Встановлено, що станом на 30 жовтня 2007 року загальна сума коштів, сплачених на фінансування квартири за договором ФФБ 53691 склала 677 212 грн 44 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2007 року ОСОБА_1 було розірвано договір ФФБ 53691 з АКБ «Аркада» та укладено новий договір ФФБ 55506 про придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .

В цей же день відповідачем було внесено на рахунок ФФБ 55506 кошти в сумі 356 999 грн 98 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №26, в сумі 334 199 грн 60 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №13 та в сумі 17 грн 46 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №16, а всього - 691 217 грн 04 коп. (а.с. 50-51, т.1), з яких: 448 691 грн 34 коп. - отримані від продажу квартири позивачки.

Позивачка зазначала, що грошові в сумі 334 199 грн 60 коп. згідно з прибутковим касовим ордером №13 від 30 жовтня 2007 року фактично були переведені з ФФБ 53691 на ФФБ 55506, оскільки суми платежів є тотожними.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

21 грудня 2007 року ОСОБА_2 внесла на рахунок ФФБ 55506 грошові кошти в сумі 74 165 грн 37 коп., що підтверджується прибутковим касовим ордером №8 (а.с.52, т.1). Позивачка вказувала, що частина цієї суми у розмірі 11 909 грн 87 коп.

02 лютого 2021 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осів на ліквідації АКБ «Аркада» Луньо І.В. на запит ОСОБА_2 від 15 січня 2021 року надав виписку учасника пенсійного фонду банківського управління пайового типу в період з 19 грудня 2007 року по 21 грудня 2007 року, з якої видно, що 21 грудня 2007 року із пенсійного вкладу ОСОБА_2 у АКБ «Аркада» нею було знято 11 909 грн 87 коп. (а.с.230-232, т.1)

Вказані обставини відповідач ОСОБА_1 також не заперечував.

Установлено, що станом на 21 грудня 2007 повна вартість об`єкта фінансування договору ФФБ 55506 була сплачена сторонами як за рахунок власних коштів позивачки, так і за рахунок спільних коштів подружжя.

Загальна дійна вартість вказаного об`єкта фінансування за договором ФФБ 55506 від 30 жовтня 2007 року становить 767 189 грн 09 коп., що підтверджується довідкою №39893 про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування (а.с.55, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсалбанк» було укладено кредитний договір № 066-2915/756-0871, згідно з яким вона отримала споживчий кредит на суму 86 221 швейцарських франків, що було еквівалентно 376 999 грн 25 коп., на строк 20 років під заставу двокімнатної квартири АДРЕСА_6 , що належала батькові позивачки. Водночас ОСОБА_1 був фінансовим поручителем за цим кредитом, а батько ОСОБА_2 - ОСОБА_11 - майновим поручителем (а.с. 65-73, т.1).

28 грудня 2007 року в рахунок погашення кредиту в АКБ «Аркада» за кредитним договір №870 від 04 травня 2007 року ОСОБА_2 було сплачено 353 699 грн 02 коп., з яких: 348 623 грн 26 коп. - тіло кредиту, 5 075 грн 76 коп. - відсотки за кредитом. Залишок по цьому кредиту станом на 28 грудня 2007 року складав 28 376 грн 74 коп. Вказані обставини підтверджується випискою з особового рахунку позивачки станом на 28 грудня 2007 року (а.с.63, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» було укладено кредитний договір №43-Ф/2011, за яким позивачка отримала кредитну кошти у розмірі 500 000 грн 00 коп. строком на 10 років (а.с.14-19, т.2).

Установлено та не заперечується відповідачем, що з метою укладення кредитного договору №43-Ф/2011 від 09 листопада 2011 року було рефінансування валютного кредиту № 066-2915/756-0871 від 27 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсалбанк».

Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2011 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПАТ «Універсалбанк» 53 581,31 швейцарських франків на погашення тіла кредиту та 700,53 швейцарських франків відсотків за користування ним, а всього 54 281,84 швейцарських франків.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 не заперечував того, що частина коштів на придбання спірної квартири була сплачена ним за рахунок коштів від продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, однак відповідач заперечував визначений позивачкою розмір коштів на придбання спірної квартири. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_1 апеляційному суду не надав, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України.

Також обставини того, що частина коштів на придбання спірної квартири була сплачена від продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, підтвердили у суді першої інстанції свідки: ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , які підписали присягу свідка та були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень. Покази цих свідків в суді апеляційної інстанції не були спростовані відповідачем.

Отже, оцінивши наявні у справі письмові докази та покази свідків, у їх сукупності, а також приймаючи до уваги пояснення сторін, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 довела, що на придбання спірної квартири АДРЕСА_3 були витрачені її особисті грошові кошти від продажу її квартири та отриманого банківського вкладу, у розмірі 448 691 грн 34 коп., що становить 60,2% вартості цієї квартири, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір частки особистої приватної власності позивачки за ступенем особистої фінансової участі у спірній квартирі становить 3/5 частки спірної квартири. Інші 2/5 частини спірної квартири є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно критично оцінив пояснення свідка ОСОБА_7 , яка є сестрою відповідача, оскільки її пояснення не узгоджуються із іншими доказами у справі. Тому доводи апеляційної скарги про те що, що суд не дав оцінки показам свідка ОСОБА_7 , є необґрунтованими.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду про наявність підстав для визнання за позивачкою права особистої приватної власності на 3/5 частини спірної квартири АДРЕСА_3 відповідно до положень ст.57 СК України та про поділ 2/5 частини цієї частини квартири, як спільного сумісного майна подружжя, визнавши за кожним із сторін по 1/5 частині квартири.

Такий варіант поділу спірної квартири зберігає баланс інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості (див. правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 червня 2022 року у справі № 638/15736/15-ц (провадження № 61-10158св21).

Таким чином при вирішенні позовних вимоги про поділ квартири АДРЕСА_3 , суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносини між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації за транспортні засоби та про визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя і їх поділ, з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1-2 ст.71 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (див. правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)).

Встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами набуто автомобіль (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та мотоцикл SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Тому на ці транспортні засоби поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині поділу цих транспортних засобів, ОСОБА_2 вказувала, що це майно є неподільним та ним фактично користується лише відповідач, а тому вважала за доцільне у даному випадку в порядку поділу майна подружжя виділити вказані транспортні засоби відповідачу, стягнувши з нього на її користь компенсацію половини їх вартості в сумі 126 000 грн 00 коп.

Факт одноосібного користування цими транспортними засобами відповідачем не заперечується.

Разом з тим, на підтвердження ринкової вартості цих транспортних засобів, ОСОБА_2 надала звіт про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 26 травня 2021 року №16001, згідно з яким станом на 26 травня 2021 року ринкова вартість автомобіля (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , може складати 155 754 грн 00 коп. (а.с.176-183, т.2) та звіт про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 26 травня 2021 року № 16002, згідно з яким станом на 26 травня 2021 року ринкова вартість мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , може складати 41 800 грн 00 коп. (а.с.166-175, т.2)

Вказані звіти були додані до заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Морозової Т.В. про зміну предмету позову та клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2021 року клопотання адвоката Морозової Т.В. про повернення у підготовче судове засідання, поновлення процесуального строку, прийняття заяви про зміну предмету позову та клопотання про долучення доказів у даній справі - залишено без задоволення, а заяву про зміну предмету позову та клопотання про долучення доказів у даній справі - залишено без розгляду (а.с.207-208, т.2).

Таким чином, вказані вище звіти про визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів від 26 травня 2021 року №16001 та № 16002, на які посилалася позивачка та якими керувався суд під час розгляду справи, у розумінні процесуального закону не можуть допустимим доказами по справі.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 264 ЦПК України, на вказані вище обставини справи уваги не звернув, внаслідок чого помилково визначив розмір компенсації половини вартості вказаних вище транспортних засобів в сумі 126 000 грн 00 коп.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Гарантоване пунктом 1 ст. 6 Конвенції право на доступ до правосуддя, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у ст. 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , заперечуючи проти вартості транспортних засобів, яка вказана позивачкою, зазначав, що дійсна ринкова вартість автомобіля Dodge RAM на момент розгляду справи становить 145 600 грн 00 коп., а дійсна ринкова вартість мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 78 000 грн 00 коп. На підтвердження цих обставин відповідач надав дані порталів «avtomoto.ua» та «olx.ua» (а.с.199-202, т.1).

Враховуючи вказані вище обставини та з метою забезпечення реального, справедливого й ефективного вирішення справи в частині поділу спірних транспортних засобів, колегія суддів вважає за необхідне врахувати надані відповідачем докази щодо вартості спірних транспортних засобів та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 72 800 грн 00 коп. (145 600,00 ? 2) та компенсацію вартості 1/2 частки мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 39 000 грн 00 коп. (78 000,00 ? 2) , а всього - 111 800 грн 00 коп.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за транспортні засоби підлягає зміні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що 18 січня 2016 року, тобто під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 придбала автомобіль «Hyundai «Santa Fe», 2006 року випуску, і часткове погашення кредитних коштів, отриманих на його придбання, відбувалось вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому відповідач вважає, що 73,5% цього автомобіля є спільною сумісною власністю подружжя, яка мала бути врахована судом першої інстанції, то вони є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.5, ст.367 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_2 у позовній заяві не просила поділити чи врахувати при поділі вартість автомобіля «Hyundai «Santa Fe», 2006 року випуску, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 із зустрічними позовними вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя не звертався, то з урахуванням встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та передбачених ст.367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що під час вирішення справи судом першої інстанції не була врахована вартість автомобіля «Hyundai «Santa Fe».

Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ, з таких підстав.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок придбав земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер :02:004:0016 та земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:004:0017, що розташовані за адресою: Київська область, Макарівський район, село Горобіївка, (а.с.101-102, 127-128, т.1).

11 вересня 2018 року було зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 14 вересня 2020 року (а.с.178-180, т.1).

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Установлено, що рішенням Голосіївського районного суду від 30 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 січня 2019 року (а.с.21-22, т.1).

Цим рішенням суду встановлено, що з грудня 2016 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Тому вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України.

Отже, враховуючи, що рішенням Голосіївського районного суду від 30 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено, що з грудня 2016 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин, а спірні земельні ділянки ОСОБА_1 придбав 11 вересня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку, що на вказане нерухоме майно не поширюється правовий режим спільної сумісної власності у розмінні ст.60 СК України та ст.368 ЦК України, а тому ці земельні ділянки не підлягають поділу між сторонами.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263,264 ЦПК України, зазначених вимог закону, правових висновків Верховного Суду та фактичних обставин справи не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ, за їх безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 10 510 грн 00 коп. (а.с.1, т.1).

Оскільки колегія суддів частково скасовує рішення суду першої інстанції та позовні вимоги ОСОБА_2 задовольняє частково, то з відповідача на її користь підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 9 816 грн 43 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року в частині стягнення компенсації за транспортні засоби, а також в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля (мікроавтобус) Dodge Ram 2500, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 72 800 грн 00 коп. та компенсацію вартості 1/2 частки мотоцикла SUZUKI DR Z 400, 2004 pоку випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 39 000 грн 00 коп., а всього - 111 800 (сто одинадцять тисяч вісімсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9 816 грн 43 коп.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельних ділянок об`єктом спільної сумісної власності подружжя та їх поділ відмовити.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: