АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/9676/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Паучек І. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Мамчин П. І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідачки на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 228 235 гривень та моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

На обґрунтування вимог позову зазначала, що 18 лютого 2021 року вона здала у хімчистку, яка належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), та знаходиться в приміщенні торгівельного центру «Майдан», дві речі, а саме пуховик та парку жіночу фірми U.BILANCIONI, про що останньою було оформлено замовлення.

За вартість послуг хімчистки вона заплатила 300 гривень.

Зазначила, що парка це пальто з капюшоном, що виготовлено з особливого міцного захисного матеріалу (тканини) і утеплювача (підкладки) з натурального хутра норки.

Парку вона здала в хімчистку без жодних пошкоджень та суттєвих забруднень. Забруднення були незначні. Їй не було запропоновано зняти чи відпороти хутрову підкладку парки.

Із замовлення вбачається, що під час здавання позивачкою в хімчистку парки, були відсутні посилання на наявність будь-яких недоліків на цій речі (у тому числі були відсутні на хутрі, із якого виготовлена підкладка парки розриви, дірки та затвердіння по всій поверхні.

При прийманні у хімчистку її речей вона не була попереджена про те, що вони непридатні для хімчистки та після цього можуть бути зіпсовані. Крім цього, речі здані нею у хімчистку, були без дефектів.

При прийманні у хімчистку речей їй також не було вказано недоліки і слабкі місця речей і не попереджено про можливі негативні наслідки обробки.

25 лютого 2021 року вона прийшла отримувати пуховик та парку з чистки. ОСОБА_3 вона отримала в належному стані. Однак при огляді парки вона побачила, що виріб повністю зіпсований, а саме з норкової підкладки залишилось лахміття.

Вказала, що парка була придбана нею 8 листопада 2018 року за кошти в розмірі 228 085 гривень, однак чек на парку не зберігся, а в магазині, де вона була придбана, надали довідку про купівлю даного виробу.

Після хімчистки парку носити неможливо і вона її залишила в хімчистці та висловила усну претензію працівнику закладу із проханням відшкодувати заподіяні збитки.

По даний час збитки не відшкодовані. Розмір заподіяних збитків становить 228 235 гривень, з яких 228 085 гривень вартість парки, 150 гривень оплата послуг хімчистки.

Крім того, винні неправомірні дії відповідачки спричинили їй душевні страждання, викликані пошкодженням належного їй майна. Вона була змушена придбати інший верхній одяг. Також завдання моральної шкоди виразилося в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження її верхнього одягу та неможливості користуватися нею, що призвело до дискомфорту та душевних страждань. Вона є людиною похилого віку, має незадовільний стан здоров`я та є інвалідом другої групи.

Моральну шкоду оцінює в суму 50 000 гривень.

Вважає, що відповідачка зазначила в замовленні несправедливі умови щодо вартості та стану парки, зокрема вказавши вартість парки з натуральним хутром в сумі 150 гривень. Дану суму відповідачка визначила самостійно.

Також нею на адресу відповідачки була надіслана претензія з вимогою відшкодувати вартість зіпсованої парки та повернути вартість послуги з хімчистки. Однак ФОП ОСОБА_2 листом від 29 квітня 2021 року було відмовлено їй у задоволенні претензії, мотивуючи це тим, що послуга надана без недоліків, з чим вона категорично не погоджується. Також в цьому листі відповідачка посилається на те, що власник парки не повідомила про її вартість. Крім того, було запропоновано відремонтувати річ, замінивши підкладку.

На даний час відповідачка парку не відремонтувала, парка знаходиться у ФОП ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано суду доказів, що недолік у виконаній роботі виник з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили, а тому позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Однак, враховуючи те, що визначити ринкову вартість парки не є можливим, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження її купівлі та того, що парка дійсно є брендом фірми U.BILANCIONI, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела розмір матеріальної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Оскільки позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, в її задоволенні також слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Оскільки судом встановлено вину відповідачки у завданні позивачці збитку внаслідок надання послуг, такі збитки підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Якщо суд вважав недоведеною позивачкою іншу вартість парки, позов підлягав задоволенню частково, а саме в частині документально підтвердженої відповідним замовленням від 18 лютого 2021 року та квитанцією нанесеної відповідачем позивачці матеріальної шкоди.

Позивачка надала належні та допустимі докази того, що вона разом зі своїм сином 8 листопада 2018 року придбала парку вартістю 228 085 гривень у місті Києві.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ФОП ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , подала відзив на апеляційну скаргу.

Посилається на те, що судове рішення є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги безпідставними.

ОСОБА_1 мала можливість при оформленні замовлення зазначити всі зауваження та уточнення, проте нею цього не було зроблено.

Судом не було встановлено будь-яких доказів вини ОСОБА_2 у пошкодженні парки і як наслідок підстав для відшкодування шкоди.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до замовлення та квитанції №750 від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в пункт хімчистки «Butterfly», що знаходиться за адресою вулиця Героїв Майдану, 71 в місті Чернівці, для надання послуг з хімчистки плащів. В замовленні були вказані наступні дані: кількість виробів два, оцінююча вартість виробу 150 гривень, ступінь зносу 50%, вартість чистки 150 гривень, ступінь забруднення - загальний плями. Загальна вартість замовлення становила 300 гривень. Також в замовленні було зазначено, що при оформленні квитанції замовник своїм підписом підтверджує згоду відносно вартості виробу, % зносу, наявних дефектів, а також ознайомлення його про можливість проявлення прихованих дефектів після «хімічної чистки». Претензії щодо якості виконання послуги у відношенні недоліків, які можливо усунути, приймаються тільки в момент видачі готового замовлення (а.с. 6, 16).

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із заявою-претензією про відшкодування вартості зіпсованої парки в сумі 228 085 гривень та про повернення вартості послуг хімчистки в сумі 150 гривень, оскільки парка була пошкоджена, із норкової вставки залишилося лахміття, носити парку неможливо, так як і усунути вказані недоліки. Парка залишилася в хімчистці (а.с.8-10).

Як вбачається з відповіді на претензію від 29 квітня 2021 року, ФОП ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 , що працівниками хімчистки було здійснено чистку двох речей, одна з яких була забрана, а інша залишилася через недоліки, однак дані недоліки сталися не з їхньої вини і про ризики при здійсненні чистки замовник був повідомлений. Також ОСОБА_1 погодилася із ступенем зносу речей та не надала доказів вартості парки в розмірі 228085 гривень. Працівниками хімчистки не було допущено недоліків у виконуваній роботі по здійсненню чистки парки, адже чистка відбулася у відповідності до технології хімічного чищення та у відповідності з етикеткою про вміст складу тканини та хутра. Крім того, було запропоновано відремонтувати річ (усунути недоліки), однак ОСОБА_1 відмовилася (а.с.13-14).

З листа Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області від 12 травня 2021 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 було розглянуто та проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) ФОП ОСОБА_2 . Під час вказаної перевірки було встановлено, що під час приймання парки для проведення чистки, працівник хімчистки у присутності замовника оформив квитанцію №750 від 18 лютого 2021 року із зазначенням відсотка зносу плаща - 50%, з оціночною вартістю в сумі 150 гривень, вартістю виконання замовлення в сумі 150 гривень, а також інформацією про можливі проявлення прихованих дефектів та усадки виробу в процесі чистки, що підтверджується відповідним підписом. При огляді виробу встановлено, що на капюшоні та підкладці використано два різних хутра. Після хімчистки хутро на капюшоні зберегло товарний вигляд, а на хутрі, з якого виготовлена підкладка, з`явилися розриви, дірки та затвердіння по свій поверхні. З пояснень ФОП ОСОБА_2 , хімчистка виробу проводилася відповідно до технології обробки речей, про що свідчить відсутність дефектів на верхній частині виробу та хутрі капюшона. Встановити причину появи дефектів на підкладці Управлінням не можливо, як і задовольнити вимоги щодо повернення коштів. Запропоновано звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду (а.с.11).

З висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №2705/21-28/1453-1455/22-28 від 7 травня 2022 року вбачається, що визначити чи відповідає процент зносу 50% її фактичного зносу, який зазначений у замовленні, не видається за можливе, оскільки у квитанції про прийняття виробу у хімчистку та матеріалах справи не міститься інформація про пошкодження, дефекти, які були у момент прийняття парки на хімічне чищення, а також не має фото дефектів парки до хімічного чищення. Визначити ринкову вартість даної парки не видається за можливе, оскільки не надано підтверджуючих документів на її купівлю, зокрема «сертифікату якості», тобто немає підтвердження, що парка дійсно є брендом U.BILANCIONI. Парка має наступні недоліки по якості та виду: верх парки зазнав зміни кольору, хутряна підкладка значно пошкоджена (розриви, діри, затвердіння хутра). Дані пошкодження могли виникнути внаслідок неправильного способу хімічного чищення, а також внаслідок невідповідності якості матеріалу парки. Проте, щоб дати категоричну відповідь на це питання, потрібні висновки хімічної та біологічної експертиз. Внаслідок хімічного чищення парка має наступні недоліки по якості та виду: верх парки зазнав зміни кольору, хутряна підкладка значно пошкоджень (розриви, діри, затвердіння хутра) (а.с.75 79).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Між сторонами виникли правовідносини, які регламентовані як загальними положеннями Цивільного Кодексу України про договір так і спеціальними нормами Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1-1 якого вказує, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з пунктом 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час замовлення або використання продукції мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно із частиною 1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймання, оформлення, виконання та видавання замовлень з хімічної чистки та фарбування виробів здійснюється відповідно до вимог Правил побутового обслуговування населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1994 року № 313» та Інструкції щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затвердженої наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27 серпня 2000 року № 20, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 13 листопада 2000 року за № 803/5024.

За вказаними приписами, замовлення оформлюється договором (квитанцією).

Згідно з роз`ясненнями пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» виходячи з правил статтей 153, 154 ЦК України, видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов`язання) іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов`язковими для сторін і суд повинен виходити з них при вирішенні спору, коли не буде встановлено, що вони не відповідають фактичним даним або суперечать чинному законодавству.

Відповідно до пункту 25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1994р. № 313, виконавець зобов`язаний забезпечити, зокрема відшкодування збитків, заподіяних замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов угоди, а також у разі втрати, псування чи пошкодження із своєї вини речей та матеріалів, прийнятих від замовника для надання послуг, у розмірах, передбачених угодою.

Виконавець не несе відповідальності за недоліки у наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли не з його вини. Претензії до якості виконання замовлення не задовольняються у разі, якщо замовник не підтвердить своїх вимог. (п. 29 Правил).

З аналізу вказаних вище норм слідує, що у разі виявлення недоліків у наданих послугах, саме на виконавця покладається тягар доказування, відсутності його вини.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затвердженої наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27 серпня 2000 року № 20, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 13 листопада 2000 року за № 803/5024 п (далі - Інструкція) під час приймання замовлення, приймальник повинен оглянути кожний виріб у присутності замовника з метою визначення можливості його обробки в умовах підприємства, встановлення ступеня зносу, виявлення дефектів (плям), які неможливо усунути, запропонувати замовнику відпороти фурнітуру та матеріали оздоблення, якщо виникають сумніви щодо збереження їх якості після обробки.

При цьому, встановлюється вартість прийнятих виробів за погодженням із замовником або на підставі підтверджуючих документів і зазначається разом із відсотками зносу у договорі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі між ОСОБА_1 як замовником та ФОП ОСОБА_2 як виконавцем 18 лютого 2021 року був укладений договір про надання послуг з чистки пальта та парки бренду U.BILANCIONI з оціночною вартістю такого виробу - 150 гривень і ступенем її зносу - 50%.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів іншої вартості вказаної вище парки.

При цьому суд першої інстанції дослідив та надав належну оцінку наданій позивачкою на підтвердження розміру матеріальної шкоди копії карточки №555 від 8 листопада 2018 року щодо купівлі парки за 228 085 гривень (а.с.15).

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що дана копія карточки не може бути належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки вона не містить даних покупця та продавця товару, в ній не зазначено, ким саме виданий документ та відсутня інформація про суб`єкт господарювання, який його видав. Окрім цього, у даному документі зазначено, що він не є фіскальним чеком. При цьому фіскального чеку про покупку товару позивачка суду не надала.

Із висновку судової товарознавчої експертизи вбачається, що визначити ринкову вартість парки не видається за можливе, оскільки не надано підтверджуючих документів на її купівлю, зокрема сертифікату якості, що парка є дійсно брендом фірми U.BILANCIONI.

Враховуючи висновок судової товарознавчої експертизи №2705/21-28/1453-1455/22-28 від 7 травня 2022 року про те, що парка має недоліки по якості та вигляду, які полягають в тому, що верх парки зазнав зміни кольору та хутряна підкладка є значно пошкоджена (розриви, діри, затвердіння хутра) та дані пошкодження могли виникнути внаслідок неправильного способу хімічного чищення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не надано суду доказів на спростування таких обставин та ним не доведено, що такі недоліки виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили, а тому позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Щодо стягнення майнової шкоди

У наявному в матеріалах справи замовленні від 18 лютого 2021 року про надання послуг з чистки двох плащів, приймальником ФОП ОСОБА_2 не вказано, що при прийнятті парки на хімічну чистку нею було виявлено дефекти або запропоновано замовнику відпороти фурнітуру та матеріали оздоблення, якщо виникають сумніви щодо збереження їх якості після обробки.

Згідно з пунктом 4.3 Інструкції на виробах після хімічної чистки можуть бути дефекти, що були зазначені під час оформлення замовлення, та приховані дефекти, які допускаються діючими стандартами.

Під дефектом розуміється кожна окрема невідповідність товару встановленим вимогам, тобто локальне або поширене порушення структури, зовнішнього вигляду матеріалів і готових виробів; природний порок товарів, а також з`явився при використанні сировини, технологічній обробці, упаковці, транспортуванні або зберіганні. Це можуть бути отвори, тріщини, плями, раковини, забруднення, порушення структури матеріалу або готового виробу і т. д.

Згідно до пункту 4.20 Галузевого стандарту України «Одяг та предмети домашнього вжитку після хімічної чистки. Загальні технічні умови» (далі - ГСТУ) на виробах після хімічної чистки допускається наявність дефектів, які позначені в квитанції та прихованих дефектів, які виникли в процесі носіння та експлуатації виробів і виявлені після чищення, серед яких: закріплені плями та затіки від фарб, парфумів, ліків, крові, чорнил, жиру, клею та інше; зміна інтенсивності кольору чи забарвлення, зміна форми малюнка, білявість, пожовтіння, вицвітання, зблякнення, витравлені місця,утворені від дії поту, хімікатів, світла і тривалого тертя в процесі носіння; полиск, приховані та явні запали, які виникли від порушення режиму прасування в домашніх умовах; блиск, пилинг, заломи, зморщування виробів через нерівномірність усадки змішаних ниток; ослаблення тканини в місцях запалів та потертих місцях.

Проте, жодними діючими стандартами не передбачено можливість наявності після проведення хімічної чистки таких значних дефектів як непоодинокі розриви хутра, які зафіксовані у даному випадку.

При цьому, наявність виробничого браку через наявність прихованого дефекту в хутрі, з якого була виготовлена парка, відповідачкою не доведена. Не доведено нею і невідповідність якості матеріалу парки. Для встановлення відповідності або невідповідності хутра, яким була оздоблена парка, потрібні спеціальні знання. При цьому, сторонами клопотань про проведення подібної експертизи не заявлялось, жодних експертних висновків з цього приводу встановлено не було.

Однак суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для відшкодування позивачці матеріальної шкоди, необґрунтовано відмовив у задоволенні такої позовної вимоги з підстав недоведеності нею вартості завданого їй матеріального збитку.

Оскільки згідно умов договору про надання послуг з чистки жіночої парки від 18 лютого 2021 року вбачається, що сторони оцінили вартість такого виробу в сумі 150 гривень, саме вказана сума коштів підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 25 червня 2018 року у справі № 336/1929/16-ц.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідачки на її користь майнової шкоди, яка полягає в оплаті послуг хімчистки в розмірі 150 гривень, колегією суддів не вбачається підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Ураховуючи зазначені вище норми права, кошти які просила стягнути позивачка за оплату нею послуг хімчистки, не є збитками в розумінні статей 22, 906 ЦК України.

Позивачка не зверталась до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого нею майна.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 465/5790/17.

Щодо стягнення моральної шкоди

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 754/14543/18 міститься висновок про те, що визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 1023-XII споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди (частина друга статті 22 Закону№ 1023-XII).

Моральна шкода як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, постановах Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 755/3509/18 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/8564/16-ц.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завдання ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору про надання послуг з чистки парки в розмірі 50 000 гривень.

Враховуючи обставини справи, ступінь, глибину та характер душевних страждань позивачки та істотність вимушених змін у житті, яких вона зазнала внаслідок пошкодженням відповідачкою її майна та наслідків, які наступили внаслідок таких змін, розмір завданої позивачці майнової шкоди, та виходячи із засад верховенства права, розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд вважає, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 300 гривень.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 18 травня 2022 року у справі № 754/14543/18 та від 27 червня 2022 року у справі № 415/380/20.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Щодо витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги № 5 від 4 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Волосович С. К., додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 листопада 2021 року, акти прийому-передачі наданих послуг в суді першої інстанції від 7 липня 2022 року та від 26 вересня 2022 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 7 липня 2022 року та № 2 від 26 вересня 2022 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з актів прийому-передачі наданих послуг від 7 липня 2022 року та від 26 вересня 2022 року витрати позивачки на правничу допомогу складаються із наступних послуг та часу на їх виконання: представництво позивача в судових засіданнях 11 листопада 2021 року, 25 листопада 2021 року, 13 грудня 2021 року, 8 червня 2022 року, 24 червня 2022 року, 7 липня 2022 року, 27 липня 2022 року та 26 вересня 2022 року, що вартувало 12 000 гривень; аналіз/вивчення фактичних обставин справи, ознайомлення з матеріалами справи, на що адвокатом було витрачено 4 години та вартувало 2 000 гривень; послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, аналіз судової практики та законодавства, на що адвокатом було витрачено 4 години та вартувало 2 000 гривень; складання, оформлення і надсилання процесуальних документів (відповідь на відзив, заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заява про виклик свідків та приєднання до матеріалів справи пояснень (показань) свідків, пояснення по суті експертизи), на що адвокатом було витрачено 7 годин та вартувало 3 500 гривень; проведення 25 листопада 2021 огляду парки за її місцезнаходженням в хімчистці відповідача у присутності позивача, відповідача та адвоката відповідача, що вартувало 500 гривень; витрати на прибуття до суду та очікування судового засідання 11 листопада 2021 року, 25 листопада 2021 року , 13 грудня 2021 року, 8 червня 2022 року, 24 червня 2022 року, 7 липня 2022 року (у розрахунок включено оплата проїзду у громадському транспорті (автобус, метро), таксі, 500 гривень за очікування кожного судового засідання та квитки на прибуття до суду: № 000В4336-2РВО-А7С5-0001, № 000В4336-АРВП- А77В-0001, № 000В4345-4ЕВС-03ЕА-0001, № 19434569, № 000В4354-ЗРСО-8264-0001, № 19584843, № 21924707, № 000В4419-СГО7-С648-0001, № 000В4422-ОРАЕ-6РР2-0001, № 000В4422-ЗР8Е-6Е79- 0001, № 000В4336-2РВО-А7С5-0001, № 000В4435-1FBE-8801-0001 № 000В4439-CFF1-AE21-0001 №000B4470-FD5-D226-001 № 000B4473-CFF8-3847-0001, що вартувало 11088 гривень 10 копійок.

Однак витрати на прибуття до суду у відповідності до положень статті 133 ЦПК України не відносяться до витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує їх під час розподілу інших судових витрат.

За таких обставин, загальна вартість наданої адвокатом позивачу послуг правової допомоги в суді першої інстанції становить 23 773 гривні 86 копійок (31088, 10 7314,24=23773,86).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 7 липня 2022 року та № 2 від 26 вересня 2022 року позивачем перераховано кошти в сумі 31 088 гривень за отримання правової допомоги, наданої адвокатом Волосович С.К.

Як вбачається з попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції витрати позивачки на правничу допомогу складаються із наступних послуг та часу на їх виконання: представництво позивача в одному судовому засіданні, що вартує 1500 гривень; аналіз/вивчення рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2022 року та підготовка апеляційної скарги, на що адвокатом було витрачено 8 годин та вартувало 4 000 гривень; витрати на прибуття до суду та очікування одного судового засідання, квитки на поїзд для прибуття до суду, що вартує 1 600 гривень.

Однак, оскільки колегією суддів було зазначено, що витрати на прибуття до суду не відносяться до витрат на правничу допомогу, загальна вартість наданої адвокатом позивачу послуг правової допомоги в суді апеляційної інстанції становить 6000 гривень(7 100-1100 гривень=6000 гривень).

Враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог позивачки на загальну суму 450 гривень, що становить 0,16 % від ціни позову (278235), колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 гривень 04 копійки (23773,86х0,16%=38,04) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції та 9 гривень 60 копійок (6000х0,16%=9,60) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Щодо інших судових витрат

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , про відшкодування судових витрат від 26 вересня 2022 року, остання також просила стягнути на її користь витрати, понесені нею на оплату судово-товарознавчої експертизи в сумі 3 020 гривень 32 копійки.

Згідно квитанції № 185 від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 3 020 гривень 32 копійки.

За таких обставин, з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4 гривні 83 копійки(3020,32х0,16%=4,83) в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Як вбачається з наведених вище обставин, позивачкою понесені витрати, пов`язані з переїздом її представника ОСОБА_5 з міста Києва до міста Чернівці до суду першої інстанції в сумі 7314 гривень 24 копійки та до апеляційного суду в сумі 1100 гривень.

Отже, наявні підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на прибуття представника позивача до Шевченківського районного суду в місті Чернівці у розмірі 11 гривень 70 копійок (7314,24х0,16%=11,70) та до Чернівецького апеляційного суду у розмірі 1 гривні 76 копійок ( 1100х х0,16%=1,76).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , про відшкодування судових витрат від 26 вересня 2022 року також вбачається, що остання також просила стягнути на її користь витрати, пов`язані із залученням свідків у даній справі у розмірі 1 238 гривень 01 копійка.

Відповідно до частини 1 статті 139 ЦПК України свідку у зв`язку з викликом до суду відшкодовуються витрати, що пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та наймом житла, а також виплачується компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Враховуючи наведені вище норми права, саме свідок повинен звертатися до суду із заявою про відшкодування понесених ним витрат.

За таких обставин, підстав для стягнення таких витрат на користь позивачки апеляційним судом не вбачається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка за подання до суду позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що є вимогами майнового характеру, на загальну суму 278235 гривень повинна була сплатити судовий збір в розмірі 2782 гривні 35 копійок та за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 4 173 гривні 53 копійки (2782,35х150%=4173,53).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI, із відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 11 гривень 13 копійок ((2782,35+4173,53)x0,16%=11,13).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 150 гривень.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 300 гривень.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 вересня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 150 (сто п`ятдесят) гривень.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 300 (триста) гривень.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 38 (тридцять вісім) гривень 04 копійки та в суді апеляційної інстанції у розмірі 9 ( дев`ять ) гривень 60 копійок.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи на загальну суму 18 (вісімнадцять) гривень 29 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 11 ( одинадцять ) гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 грудня 2022 року.

Головуючий О. О. Одинак

Судді: М. І. Кулянда

Н. Ю. Половінкіна