ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3289/21Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/655/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 311010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Парандюк Т. С., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сідорова В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №601/3289/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сідорова Віталія Михайловича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року, ухваленого суддею Коротичем І.А., повний текст якого складений 31 травня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Кременецька районна комунальна лікарня Кременецької районної ради Тернопільської області про поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Комунального некомерційного підприємства Кременецька районна комунальна лікарня Кременецької районної ради Тернопільської області про: 1) визнання незаконним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня №147-к від 06 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України; 2) поновлення її на посаді заступника головного бухгалтера Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня з 07 жовтня 2021 року; 3) стягнення на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів (а.с. 1-6).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 01 жовтня 1998 року вона працювала на посаді - бухгалтера Кременецької центральної районної лікарні, відповідно до наказу №152 від 01 жовтня 1998 року. 02 серпня 1999 року її було переведено на посаду заступника головного бухгалтера централізованої бухгалтерії. 01 листопада 2002 року Кременецька центральна районна лікарня перейменована в Центральну району комунальну лікарню. 17 червня 2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду виконуючої обов`язки головного бухгалтера. 16 липня 2008 року позивачка переведена на посаду заступника головного бухгалтера. 07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України звільнено із займаної посади в зв`язку із скороченням чисельності штату. Однак, позивачка вважає її звільнення з роботи незаконним, виходячи з наступного.

На адвокатський запит відповідач надав пакет документів щодо її звільнення, однак, надане повідомлення №01 від 06 серпня 2021 року не відповідає обставинам справи, оскільки дане повідомлення позивачці не вручалося. 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 на ім`я директора КНП Кременецька опорна лікарня написала заяву в якій просила дозволити приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною до 5 років з 08 вересня 2021 року. 06 серпня 2021 року за місцем роботи позивачки, їй хотіли вручити повідомлення №01 заступника головного бухгалтера штату працівників бухгалтерії, однак, дане повідомлення було видане на ім`я ОСОБА_2 .

Після зауважень зі сторони відповідача ОСОБА_1 пояснили, що після внесення виправлень їй буде вручено належне повідомлення у встановленому законом порядку. Однак, як позивачці стало відомо після виходу на роботу та ознайомленням з наказом про звільнення, КНП Кременецька опорна лікарня з порушенням закону виправила повідомлення №01 та склала акт про те, що позивачка відмовилася від підписання вищенаведеного повідомлення. Хоча їй його фактично ніхто не вручав. Вважливо зазначити, що конверт з відповідними документами ОСОБА_1 також не отримувала.

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення посади заступника головного бухгалтера та її звільнення, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 07 жовтня 2021 року. Фактично це було перше повідомлення про звільнення позивачки, а тому вважає, що КНП Кременецька опорна лікарня не дотримано вимог статті 49-2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

В повідомлені про звільнення ОСОБА_1 від 01 жовтня 2021 року вказано, що з переліком посад, які вона могла-б зайняти у КНП Кременецька опорна лікарня її ознайомили 21 вересня 2021 року. Однак, позивачку з даним переліком ніхто не ознайомлював, її підпис на ньому відсутній, а також відповідач не долучив на запит адвоката акт про відмову ОСОБА_1 підписувати дане повідомлення, що свідчить про те, що даний акт відсутній та з повідомленням про перелік вільних посад ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював. Більше того, відповідно до КЗпП України та правової позиції ВС КНП Кременецька опорна лікарня мала запропонувати ОСОБА_1 перелік всіх вакантних посад в період з 06 серпня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, однак, даної вимоги закону дотримано не було.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Кременецька районна комунальна лікарня Кременецької районної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування наказу Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня №147-к від 06 жовтня 2021 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (а.с. 107-110).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сідоров Віталій Михайлович просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року в цивільній справі №601/3289/21; визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня №147-к від 06 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника головного бухгалтера Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України; поновити її на посаді заступника головного бухгалтера Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня з 07 жовтня 2021 року; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим і не відповідає вимогам статей 263-264 ЦПК України (а.с. 113-117).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Сідоров В.М. зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, що у КНП Кременецька районна комунальна лікарня дійсно відбулися зміни у виробництві та скорочення штату працівників, а також те, що позивачку належним чином, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України було повідомлено про звільнення. ОСОБА_1 вважає, що встановлені в ході розгляду справи обставини, суд мав прийти до висновку, що звільнення останньої з роботи відбулося з порушенням вимог діючого законодавства, а тому, в суду були всі підстави для визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Від Комунального некомерційного підприємства Кременецька опорна лікарня Кременецької міської ради Тернопільської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року у справі №601/3289/21 залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та винесеним з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи та аргументи викладені в скарзі є безпідставними. Вказують, що КНП Кременецька опорна лікарня дотримано умов та порядку вивільнення позивачки згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сідоров В.М. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

КНП КОЛ КМР ТО в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а також, у відзиві просили справу розглядати за відсутності їхнього представника.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Сідорова В.М., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно виписки з наказу №81-від від 31 серпня 2020 року КНП Кременецька опорна лікарня, ОСОБА_1 , заступнику головного бухгалтера надано оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 5-ти років з 08 вересня 2020 року по 07 вересня 2021 року (а.с. 27).

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 написала заяву на ім`я директора КНП Кременецька опорна лікарня, про надання дозволу приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною до 5-ти років з 08 вересня 2021 року (а.с. 11).

ОСОБА_1 було відправлено поштою повідомлення про скорочення посади та звільнення, копію наказу №109/1-од від 06 серпня 2021 року, копію акту про відмову ОСОБА_1 від проставляння підписів про ознайомлення з наказом №109/1-од від 06 серпня 2021 року (а.с. 16-19).

З наказу №109/1-од від 06 серпня 2021 року, виданого КНП Кременецька опорна лікарня слідує, що скорочено 1.00 шт. од. заступника головного бухгалтера бухгалтерії, що займає ОСОБА_1 . Наказано повідомити ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади із 07 жовтня 2021 року. Економісту внести необхідні зміни до штатного розпису (а.с. 18, 25).

Згідно акту від 06 серпня 2021 року, складеного старшим інспектором з кадрів ОСОБА_3 та інспектором з кадрів ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 було ознайомлено з текстом наказу №109/1-од від 06 серпня 2021 року Про скорочення штату та чисельності працівників та повідомленням про скорочення посади, проте ставити підпис про ознайомлення вона відмовилась, повідомлення отримувати також відмовилась (а.с. 19).

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення посади заступника головного бухгалтера та її звільнення, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 07 жовтня 2021 року. В даному повідомлені також зазначено, що ОСОБА_1 з переліком інших посад, які вона могла-б зайняти у КНП Кременецька опорна лікарня її ознайомлено 21 вересня 2021 року (а.с. 50).

21 вересня 2021 року позивачці надано перелік вакантних посад, на які її може бути переведено. На даному переліку посад міститься відмітка позивачки про вручення їй 21 вересня 2021 року даного переліку (а.с. 21-22, 48-49).

З витягу з наказу №147-к від 06 жовтня 2021 року КНП Кременецька опорна лікарня, ОСОБА_1 , заступника головного бухгалтера звільнено із займаної посади з 07 жовтня 2021 року (а.с. 26).

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01 жовтня 1998 року, ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 жовтня 2021 року була звільнена із займаної посади заступника головного бухгалтера, в зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу №147-к від 06 жовтня 2021 року (а.с. 7-10).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона працює у відділі кадрів КНП Кременецької районної комунальної лікарні. Позивачка писала заяву, що бажає приступити до роботи 02 серпня 2021 року. 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення із 07 жовтня 2021 року посади, яку вона обіймає та її звільнення, згідно наказу №109/1-од від 06 серпня 2021 року. Позивачкою було вказано на некоректність зазначення її прізвища у документах (внаслідок кадрової помилки документи містили її попереднє прізвище), на що їй було повідомлено, що таку помилку виправлено та запропоновано поставити відмітку про ознайомлення із повідомленням та наказом, проте, позивачка категорично відмовилась ставити відмітку про ознайомлення із зазначеними документами, після чого їй було роз`яснено, що із 07 жовтня 2021 року посада, яку вона займає скорочуватиметься, а вона - звільнятиметься за цією підставою. Про таке ознайомлення було складено акт.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді інспектора з кадрів КНП Кременецької районної комунальної лікарні. Позивачка написала заяву про вихід із декретної відпустки, та що вона бажає приступити до роботи 02 серпня 2021 року. 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення із 07 жовтня 2021 року посади, яку вона обіймає та її звільнення, згідно наказу №109/1-од від 06 серпня 2021 року. Позивачці було роз`яснено, що на даний час такої посади як заступник головного бухгалтера немає. Крім того, 06 серпня 2021 року було складено акт про відмову ОСОБА_1 від отримання повідомлення про звільнення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що у КНП Кременецька районна комунальна лікарня дійсно відбулися зміни у виробництві та скорочення штату працівників. ОСОБА_1 належним чином, у відповідності до статті 49-2 КЗпП України, було повідомлено про звільнення. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника позивачки про те, що повідомлення про звільнення не містило дійсного на той час прізвища позивачки, оскільки встановлено, що саме позивачку повідомляли про наступне вивільнення, а зазначення попереднього її прізвища є лише технічною помилкою, яка не може спростовувати факту повідомлення. Також встановлено, що відповідач виконав свій обов`язок та запропонував ОСОБА_1 всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Однак позивачка на них не погодилася.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки суд в повній мірі встановив обставини справи і правильно застосував норми матеріального права.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (пункт третій статті 64 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц (провадження №61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Отже, суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний, зокрема перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що у КНП Кременецька районна комунальна лікарня дійсно відбулися зміни у виробництві та скорочення штату працівників, зокрема скорочено 1,00 штатну одиницю заступника головного бухгалтера бухгалтерії, що займала ОСОБА_1 .

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 було ознайомлено з текстом наказу №109/1-од від 06 серпня 2021 року Про скорочення штату та чисельності працівників та повідомлено про скорочення посади, проте ставити підпис про ознайомлення ОСОБА_1 відмовилась, а також відмовилась отримувати повідомлення, що підтверджується актом від 06 серпня 2021 року, складеним старшим інспектором з кадрів ОСОБА_3 та інспектором з кадрів ОСОБА_4 (а.с. 19).

Даний факт підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

21 вересня 2021 року та 01 жовтня 2021 року позивачці було надано перелік вакантних посад, на які її може бути переведено. На даному переліку посад міститься відмітка позивачки про вручення їй 21 вересня 2021 року даного переліку (а.с. 21-22, 48-49, 50).

Тому, колегія суддів вважає, що доводи заявника про те, що позивача належним чином, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України, не було повідомлено про скорочення її посади та ненадання відповідачем вакантних посад є безпідставними з огляду на наведене.

Отже, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами порушення норм трудового законодавства під час свого звільнення.

Проте, суд першої інстанції помилково вказав у мотивувальній частині посилання на: звільнення позивачки з роботи за прогул здійснене правомірно, яке слід виключити з мотивувальної частини.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сідорова Віталія Михайловича слід задовольнити частково, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини посилання на: звільнення позивачки з роботи за прогул здійснене правомірно.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сідорова Віталія Михайловича задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2022 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини посилання на: звільнення позивачки з роботи за прогул здійснене правомірно.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді