Справа № 191/665/22
Провадження № 2/191/222/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 грудня 2022 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши в порядку спрощеного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
01.04.2022 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач, мотивуючи свої вимоги вказав на те, що 13.12.2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав від нього грошову суму у розмірі 4200 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 122850 грн. 00 коп.з терміном повернення до 13 квітня 2019 року.
Факт передачі, отримання грошей, а також факт складання розписки підтверджується відео доказами, є свідки.
Загальна сума заборгованості відповідача станом на 29.03.2022 року становить 166989,49 грн., яка складається з:
-122850,00 грн. - сума боргу по основному зобов`язанню;
- 7391 грн.19 коп. - нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання;
У зв`язку з вищевикладеним позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 13.12.2018 року у загальному розмірі 166989,49 грн., а також судові витрати в розмірі 1669,80 грн.
Позивач до початку судового засідання, надав суду заяву про підтримання позовних вимог, відсутність заперечень проти розгляду справи без його присутності. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Згідно з оригіналу розписки від 13.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4200 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 13.04.2019 року.
Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач ОСОБА_2 у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до 13.04.2019 року не повернув.
В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі№ 6-79цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
В силу ч.1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.
У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно офіційного курсу валют встановленого НБУ станом на дату утворення боргу, тобто на 29.03.2022 року 1 долар США =29,2549 грн.
У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Отже сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 122850,00 грн.
Розрахунок заборгованості здійснювався за такими формулами:
(сума заборгованості ? індекс інфляції ?100%- сума боргу=інфляційні витрати);
2.Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання: 122850? 18:100:365?122=7391,19
(сума заборгованості ? розрахункова ставка (% у рік)?100%? 365 днів ? кількість днів простроченої заборгованості= пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання
(сума заборгованості ? процентна ставка ?100%?365 днів ?кількість днів= відсотки за користування грошовими коштами).
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Із аналізу вищезазначеної норми вбачається, що законодавець наділив суд правом, а не обов`язком, у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі і до того ж не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване.
Таким чином, враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а також те, що позивач належно не обґрунтував доцільності застосування цієї норми, суд не вбачає підстав для встановлення подальших нарахувань пені (відсотків) до виконання рішення суду.
Не дивлячись на те, що суд не знайшов підстав для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України щодо змісту судового рішення, відповідне не впливає на висновок суду про повне задоволення позову, оскільки прохання сторони позивача зазначити в рішенні суду про подальші нарахування згідно положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України, не є позовними вимогами, а тому суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для вказання в резолютивній частині рішення про часткове задоволення позову та відповідно вказує про задоволення позову.
Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 192, 509, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 30 липня 2013 року Жовтневим РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ІПН: НОМЕР_3 судовий збір у сумі 1669 (одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя А. В. Твердохліб