Номер провадження: 22-ц/813/6703/22
Справа № 2-605/11
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Деменчука Дмитра Анатолійовича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2011 року позивачка, звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області позовом, в якому зазначила, що їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №288775, який виданий 28 липня 2006 року на підставі рішення Новодолинської сільської ради від 25.10.2005 року №489-II, належить земельна ділянка площею 0,096 га. Позивачка відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої від 19.10.2006 року за №221 відділом містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації, та дозволу інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Овідіопольського району від 19.10.2006 року за №339 на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку, побудувала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка зазначила, що вона отримала технічний паспорт та звернулась до Новодолинської сільської ради про оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, але їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що зазначене нерухоме майно побудовано самочинно, тому позивачка не може оформити на нього право власності. З цих підстав позивачка просила визнати за нею право власності на зазначене вище нерухоме майно.

11 лютого 2011 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_2 до Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності задоволено. Вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 0,096 га за адресою: АДРЕСА_1 , та складається в цілому з: житлового будинку, позначеного на плані під літ. "А2, а-а2", загальною площею 301,1 м2, житловою площею 118,6 м2, гараж під літ. «Б», госблок під літ. «В», альтанка під літ. «Г», споруд під літ. «№1-7,І».

17 лютого 2022 року через Овідіопольський районний суд Одеської області надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Деменчука Дмитра Анатолійовича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2011 року. Представник апелянта повідомив, що на час ухвалення даного рішення ОСОБА_4 , як відповідач, не був залучений до справи, так як на час подання позову ОСОБА_2 та отримання нею рішення, він був чоловіком ОСОБА_2 .. Представник апелянта вказував на те, що про існування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2011 року ОСОБА_4 стало відомо 17.01.2022 року. Також, представник апелянта вважає, що обов`язкової вимоги визнання права власності на майно за подружжям згідно з рішенням суду було можливе лише за участю чоловіка у справі, як відповідача, який не заперечував би проти визнання права власності за його дружиною. Тому, представник апелянта просив скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.02.2011 року та ухвалити нове, яким направити дану справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

01.12.2022 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивачка по справі зазначає, що з вересня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знаходились у зареєстрованому шлюбі, в період знаходження в якому набули у спільну власність різне нерухоме майно, включаючи домоволодіння - будинок АДРЕСА_1 . В квітні 2012 шлюб було розірвано. Спір про розподіл подружнього майна між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 тривав з 11.10.2011 по 24.11.2021, тобто 10 років. Впродовж цього часу було розглянуто ще кілька цивільних справ . Позивачка зазначила, що не відповідає дійсності твердження апелчнта, що він отримав оскаржуване рішення лише 17.01.2022, оскільки він особисто надавав ці документи до справи про розподіл майна подружжя ще в 2011 році. Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 та постанова КЦС ВС від 24.11.2021 спільне майно подружжя було розділене. ОСОБА_2 було виділене майно:

- двокімнатна квартира АДРЕСА_2 (вартість складає 368 600 грн);

- двоповерховий житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вартість складає 1 633 000 грн);

- земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (вартість складає 187 632 грн);

- автомобіль Тойота РАВ 4, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 виділено:

- садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею 0,028га, розташованою за адресою: АДРЕСА_4 .

- земельну ділянку площею 0,091га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що апелянт не погоджується з розподілом спільного майна подружжя, а тому оскаржує рішення від 11.02.2011.

Учасники провадження про час, місце, дату та порядок розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, про розгляд справи без участі, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасники справи не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці на підставі державного акту серії ЯГ № 288775 від 28.07.2006 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,096 га за АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відповідно до проектної документації побудований на вказаній земельній ділянці житловий будинок під літ. «А-2а-а2» загальною площею 301,1 кв.м. Вказаний будинок відповідає вимогам будівельних, архітектурних, санітарних та протипожежних норм та правил, що підтверджується висновком судово-будівельної експертизи за № 2-01/2011 від 03.02.2011. Порушення прав та інтересів інших осіб, побудованим будинком не встановлено. Оскільки позов обґрунтований, суд вирішив його задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,096 га за АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відповідно до державного акту серії ЯГ № 288775 від 28.07.2006, виданого на підставі рішення Новодолинської сільської ради від 25.10.2005 № 489-ІІ (а.с. 8).

19.10.2006 ОСОБА_2 був виданий дозвіл № 339 на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку розміром 11,86/8,8 м (а.с. 7).

15.08.2006 був складний будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9-13).

Крім того, в матеріалах справи міститься архітектурно планувальне завдання № 221 для будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14-17), проєкт забудови земельної ділянки АДРЕСА_1 від 15.08.2006 (а.с. 18-20), пояснювальна записка до проєкту забудови земельної ділянки (а.с. 21), а також акт виносу в натурі меж земельної ділянки та розмежування побудов (а.с. 22). Вказані документи були складені та видані ОСОБА_2 .

В процесі розгляду справи позивачка надала до суду технічний паспорт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 від 14.01.2011 (а.с. 26-33).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.01.2011 була призначена будівельно-технічна експертиза в справі (а.с. 35).

Відповідно до висновку експерта від 03.02.2011 житловий будинок з господарськими побудовами, який складається з літ. «А2, а-а2» житловий будинок загальною площею 301,1 кв.м., житлова площа 118,6 кв.м., підсобна - 180,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відповідає діючим будівельним технічним, архітектурним нормам та санітарним, екологічним, протипожежним нормам та стандартам. Самочинно побудований житловий будинок с господарськими прибудовами не порушує права третіх осіб, так як в процесі дослідження відхилень від діючих нормативних документів не виявлено (а.с. 39-44).

Відповідно до положень ст. 375 ЦК України, в редакції на момент ухвалення оскаржуваного рішення, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно побудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Як було вище зазначено, житловий будинок, право власності на який просила визнати за собою позивачка, був збудований на належній їй земельній ділянці на праві приватної власності. Суд першої інстанції, керуючись положеннями діючого процесуального та матеріального законодавства, ухвалив правильне рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

В контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Разом із тим, пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 354, 356 ЦПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Якщо ж під час розгляду справи судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 17 лютого 2020 року Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у справі № 61-41547сво18.

Апелянт ОСОБА_4 посилається на те, що його не було залучено до участі в суді першої інстанції при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок. Апелянт обґрунтовує свою позицію тим, що він був чоловіком ОСОБА_2 та обов`язковою умовою визнання права власності на майно за подружжям на підставі рішення суду було можливо лише за участі чоловіка в справі як відповідача який би не заперечував визнати право власності за його дружиною.

За ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, законом встановлена презумпція, за якою майно, набуте в шлюбі належить до спільної сумісної власності подружжя. В контексті наведеного, участь обох з подружжя в розгляді справи про визнання права власності на майно за одним з них не є обов`язковою. Будь-які спори щодо поділу спільної сумісної власності подружжя можуть бути вирішені судом, якщо подружжя не дійшло згоди щодо його поділу або порядку користування.

За обставинами даної справи, участь ОСОБА_4 в розгляді справи про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не впливає на кваліфікацію та правовий режим власності на це майно.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок АДРЕСА_1 був предметом розгляду справи № 1519/6916/2012 про розподіл спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за результатами розгляду якого Одеський апеляційний суд постановою від 24.03.2021 вирішив розділити спільне подружнє майно та залишити у власності ОСОБА_2 , зокрема, житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами 28, загальною площею 301,1кв.м, розташований адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,096га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана постанова була залишена без змін в частині розподілу вказаного будинку постановою КЦС ВС від 24.11.2021.

Тобто, вимоги ОСОБА_4 щодо вказаного нерухомого майна вже були предметом розгляду іншої справи, в рамках якої суд висловив позицію щодо права власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 лютого 2011 року не порушуються права та законні інтереси ОСОБА_4 , апеляційний суд закриває апеляційне провадження за його апеляційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 362, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Деменчука Дмитра Анатолійовича - закрити.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький