08.06.2022 Єдиний унікальний номер 179/246/22
Єдиний унікальний номер судової справи:179/246/2022
Номер провадження: 4с/205/14/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії керівника Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкової Катерини Миколаївни та державного виконавця Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни,заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі скаржник) звернулася до суду зі скаргою на дії керівника Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкової Катерини Миколаївни та державного виконавця Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у провадженні Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 54830250, щодо виконання судового рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів із останньої на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 грн. 00 коп. з усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з 27.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Скаржник зазначає, що постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрипун Вікторією Олександрівною було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

16.01.2022 року скаржник звернулася із заявою про скасування арешту до Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, оскільки її відповідний рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання, проте вказаний арешт скасовано не було.

У зв`язку з чим скаржник вимушена звернутися до суду та просити суд визнати дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрипун Вікторії Олександрівни щодо не зняття арешту з її рахунку, що має спеціальне призначення, незаконними; визнати дії керівника Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астапенкової Катерини Миколаївни щодо не здійснення контролю за діяльністю державного виконавця, незаконними та зобов`язати державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрипун Вікторію Олександрівну зняти арешт з рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_1 , для зарахування аліментів у рамках виконавчого провадження № 54830250.

Представник Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), подав відзив на скаргу (а.с.24-35), в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволені вказаної скарги. В обґрунтування своїх заперечень посилався на ті обставини, що скаржником не надано належних та допустимих доказів того, що разунок на який накладено арешт, є рахунком із спеціальним режимом використання.

Скаржник у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Враховуючи ту обставину, що вказаний учасник справи повідомлялася про день та час розгляду даної справи належним чином, однак причини своєї неявки не повідомила, та беручи до уваги те, що неявка заявника не перешкоджає розгляду справи, і до суду не надходило заяви про відмову від скарги, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника за наявними у справі матеріалами.

Заінтересована особа: ОСОБА_4 , також, в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. У такій письмовій заяві вимоги скарги не визнали та просять у задоволені відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Суд зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, прийняти виконавчий документ до виконання, відкрити виконавче провадження та вживати заходів щодо примусового виконання відповідного судового рішення.

Судом встановлено, що рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів із останньої на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 грн. 00 коп. з усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з 27.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення набрало чинності у встановленому законом порядку.

Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.12.2021 року відкрито виконавче провадження № 54830250 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400 грн. 00 коп. з усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з 27.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до норм ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, у тому числі, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; а також звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

Відповідно до норм п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Нормами абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону забороняється звернення стягнення та накладення арешту лише на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд зазначає, що будь-яких інших заборон щодо звернення стягнення та накладення арешту законом не визначені. Таким чином, наведені норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять заборони накладення арешту на кошти, що знаходяться на поточному рахунку боржника, на який зараховуються аліменти боржника.

Оскаржуючи постанову про накладення арешту на кошти боржника від 08.12.2021 року, скаржник, як на підставу для задоволення скарги посилався лише на те, що його відповідний рахунок є рахунком із спеціальним режимом використання або накладення арешту або звернення стягнення на нього заборонено законом.

Разом із цим, виконуючи вимоги виконавчого документу, виконавець зобов`язаний накласти арешт на будь які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст. 52 закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно із ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості, в тому числі і надані боржником ОСОБА_1 , що вказаний рахунок має спеціальний режим використання та /або звернення стягнення та такі кошти заборонено законом. Тобто, аліменти ОСОБА_1 надходять на звичайний картковий рахунок, який не має спеціального режиму використання та /або звернення стягнення на такі кошти не заборонено законом.

Більш того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь які відомості щодо статусу картки ОСОБА_1 .

В той же час зі змісту постанови державного виконавця від 08.12.2021 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунку та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

На банківські установи нормами ст.. 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-8 покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок боржника ОСОБА_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Таким чином, суд доходить висновку, що державний виконавець під час винесення вказаної постанови від 08.12.2021 року діяв у межах та у спосіб, що визначені вказаним нормами чинного законодавства.

Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно ч. 1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно до ч. 2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступі до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату.

Таким чином, суд, ознайомившись з усіма доводами заявника, приходить до переконливого висновку, що дії державного виконавця, як і дії її керівника, були правомірними та відповідають Закону.

У відповідності до вимог ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, якою визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) у разі встановлення обґрунтованості скарги, або суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено.

За встановлених судом обставин, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії керівника Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкової Катерини Миколаївни та державного виконавця Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни,заінтересована особа: ОСОБА_2 , слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 18, 21, 28, 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії керівника Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Астапенкової Катерини Миколаївни та державного виконавця Новокодацького відділу ДВС у м. Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрипун Вікторії Олександрівни,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан