Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1418/22
Номер провадження: 2/225/550/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мигалевича В.В.,

за участю секретаря Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача - адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивачка через представника звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 19 липня 2014 року між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивачкою у справі) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований шлюб, реєстрація якого проводилась Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, про що 19 липня 2014 року складено відповідний актовий запис №117.

Подружжя має спільну дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина мешкає разом із матір`ю та знаходиться на повному її утриманні.

Спільне життя між Позивачкою та Відповідачем не склалося, з огляду на різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між подружжям припинилися. Спільне господарство не ведеться. На примирення Позивачка не згодна. Збереження сім`ї не можливе.

Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній у зв`язку із спільним добровільним вирішенням даного питання про те, що дитина проживатиме з матір`ю. Заходи щодо примирення подружжя є недоцільним, оскільки вже і так тривалий час не проживають однією сім`єю. Спору про поділ спільного майна не має.

Таким чином, Позивачка і Відповідач припинили шлюбні відносини, перестали проявляти турботу по відношенню один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище ОСОБА_3 не відновлювати, а також після розірвання шлюбу неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати з матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, представник позивача в позовній заяві просив справу розглядати без участі сторони позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти вимог позовної заяви.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав:

Судом установлено, що 19 липня 2014 року між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб, про що 19 липня 2014 року складено відповідний актовий запис №117, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Подружжя має спільну дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03 листопада 2016 року, актовий запис №1746.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №406/117 від 15.08.2022, виданої Торецькою міською військовою адміністрацією Бахмутського району Донецької області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично мешкають ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка вважає, що спільне життя між сторонами не склалося, з огляду на різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Сторони припинили шлюбні відносини, перестали проявляти турботу по відношенню один до одного, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спільне господарство сторонами не ведеться. Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній у зв`язку зі спільним добровільним вирішенням даного питання про те, що дитина проживатиме з матір`ю. У зв`язку з чим позивачка просила шлюб розірвати і залишити проживати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею.

Як убачається із позовної заяви, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу розірвання укладеного між ними шлюбу, які врегульовано положеннями Сімейного кодексу України.

Частиною 2статті 3 Сімейного кодексу України, встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється зокрема на підставі шлюбу.

Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до положень частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Статтею 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначено статтею 112 Сімейного кодексу України

Зокрема, законодавцем визначено, що при вирішенні такого спору, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як установлено судом, сімейне життя у сторін не склалося, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати.

Майнового спору сторони не мають.

Щодо вимоги про залишення дитини проживати з матір`ю, суд зазначає таке:

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПКУкраїни).

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Отже, основним критерієм при вирішенні питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу є - відсутність спору.

Оскільки, відповідач не запречує проти позову, суд доходить висновку, що обставина відсутності спору щодо того, з ким із батьків буде проживати неповнолітня дітина, підверджується у судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відповідно ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд також приймає до уваги долучену позивачкою до позовної заяви довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №406/117 від 15.08.2022, яка видана Торецькою міською військовою адміністрацією Бахмутського району Донецької області, яка підтверджує факт проживання на даний час, неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, позовна вимога щодо залишення дитини проживати з матір`ю, також підлягає задоволенню.

Окрім того, статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки позивачка у позовній заяві просила після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище не відновлювати, суд вважає необхідним залишити їй прізвище обране під час шлюбу - « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141,258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача - адвоката Саєнко Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 19 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №117.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище - " ОСОБА_3 ".

Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати з матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Учасники справи мають право оскаржити рішення суду до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня врученням їм повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.В.Мигалевич