П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Київ

Справа № 752/8921/19

Провадження: № 22-ц/824/10398/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Вербової І. М., Нежури В. А.,

секретар Івасенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кирея Ярослава Костянтиновича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2022 року, постановлену під головуванням судді Колдіної О. О.,

за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фої Ірини Олександрівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, обґрунтувавши її тим, що 04.05.2019 року Голосіївським районним судом міста Києва було видано судовий наказ у справі №752/8921/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку/доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2019 року і досягнення дітьми повноліття. Вказав, що у провадженні старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ірини Фоя перебуває виконавче провадження №59123265, відкрите на підставі даного судового наказу. 06.09.2019 року державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні №59123265 було винесено постанову про обмеження йому у праві керування транспортними засобами у зв`язку з наявною заборгованістю по аліментам. Зазначив, що він працює у ТОВ «Максимус Девелопмент Проджект» на посаді слюсара-сантехніка з 01.09.2021 року та мусить щоденно керувати транспортними засобами. Вказана посада є єдиним джерелом прибутку та доходу, з якого стягуються аліменти. У зв`язку з цим він звернувся з письмовою заявою до державного виконавця про скасування заборони керування транспортними засобами. Оскільки Голосіївський районний відділ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві не надав письмову відповідь на його заяву про скасування постанови від 06.09.2019 року, скаржник вважав, що такими діями державний виконавець порушує його права.

За викладених обставин, просив суд скасувати постанову державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06.09.2019 року у виконавчому провадженні №59123265 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Кирей Я.К. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити вимоги скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що заборгованість по аліментах утворилась внаслідок того, що ОСОБА_1 доглядав свого батька-інваліда, у зв`язку з чим тривалий час не міг працювати. Окрім того, боржник працює водієм, а тому обмеження в керуванні транспортними засобами позбавить його єдиного законного джерела заробітку, що негативно вплине на забезпечення дітей і виконання рішення по сплаті аліментів. Водночас, ОСОБА_1 призвали на службу під час розгляду його скарги в суді. Вказав, що відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби. Окрім того, державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_1 злісно ухилявся від сплати аліментів. У зв`язку з цим постанову про заборону в керуванні транспортними засобами було винесено передчасно.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, 04.05.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку/доходу ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

16.05.2019 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шевченком М. В. відкрито виконавче провадження №59123265 з виконання вищевказаного судового наказу.

06.09.2019 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Шевченком М. В. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у зв`язку з наявністю заборгованості за період з 02.05.2019 р. по 01.09.2019 р. в сумі 20938,67 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 09.12.2021 року у виконавчому провадженні №59123265 станом на 30.11.2021 року сумв заборгованості становить 113 364,28 грн.

За період з 02.05.2019 року по листопад 2021 року боржником аліменти не сплачувались.

24.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно долученої до заяви довідки ТОВ «Максимус Девелопмент Проджект» від 15.11.2021 року № 116/МД, ОСОБА_1 з 01.09.2021 року працює в ТОВ «Максимус Девелопмент Проджект» на посаді слюсаря-сантехніка. При виконанні його посадових обов`язків виникає необхідність в керуванні транспортними засобами (а.с. 30).

Згідно робочої інструкції, слюсар-сантехнік, зокрема, повинен керувати транспортними засобами для забезпечення перевезення окремих категорій працівників на об`єкти з дозволу начальника відділу (а.с. 28).

Відмовляючи у задоволення скарги, суд першої зважав на те, що скаржником не надано доказів, що обмеження у праві керування транспортним засобом на час винесення постанови позбавляло його як боржника у виконавчому провадженні джерела доходу, або, що існували інші обставини, передбачені ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», які б перешкоджали винесенню оскаржуваної постанови.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, крім іншого, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За приписами ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Відповідно до пунктів 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За правилами Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною десятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік обмежень у застосуванні тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, зокрема таке обмеження не може бути застосовано в разі: 1) воно позбавляє боржника основного законного джерела засобів до існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як зазначено вище, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця, посилався на те, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів до існування, оскільки його робота пов`язана з необхідністю керування транспортним засобом. Вказані обставини стали підставою для його звернення від 24.11.2021 року до державного виконавця із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Однак, станом на момент звернення до суду із вказаною скаргою (лютий 2022 року) державним виконавцем йому, ОСОБА_1 , в усній формі було відмовлено у задоволенні такої заяви, письмової відмови він не отримував.

Згідно долученої до скарги довідки ТОВ «Максимус Девелопмент Проджект» від 15.11.2021 року № 116/МД, ОСОБА_1 з 01.09.2021 року працює в ТОВ «Максимус Девелопмент Проджект» на посаді слюсаря-сантехніка. При виконання його посадових обов`язків виникає необхідність в керуванні транспортними засобами (а.с. 30).

Згідно робочої інструкції, слюсар-сантехнік, зокрема, повинен керувати транспортними засобами для забезпечення перевезення окремих категорій працівників на об`єкти з дозволу начальника відділу (а.с. 28).

Оскільки ОСОБА_1 офіційно працевлаштований і його посадові обов`язки є такими, що включають в себе керування транспортними засобами, колегія суддів доходить висновку, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами позбавляє його та його малолітніх дітей основного законного джерела засобів для існування.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 754/6306/19.

Окрім того, колегія суддів враховує ту обставину, що у зв`язку з введенням в країні воєнного стану, відповідно до наказу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 15.12.2017 року № 19ДСК ОСОБА_1 07.03.2022 року було прийнято на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та призначено на посаду водія-електрика електростанції взводу передавальних радіопристроїв радіороти батальйону зв`язку.

Пунктом 3 частини 10 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом з тим, постановою КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146» від 16.02.2022 року № 122 встановлено, що з військовослужбовців Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Отже, військовослужбовці сплачують аліменти на загальних засадах та з усіх видів грошового забезпечення (крім такого, яке не має постійного характеру).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що залишення в силі щодо боржника ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами може призвести до утруднення сплати аліментів на утримання дітей та виникнення ще більшої заборгованості, а відтак державний виконавець, не відреагувавши на заяву ОСОБА_1 про скасування такого обмеження, порушив положення ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини у справі, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та дійшов помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_1 того факту, що обмеження його у праві керування транспортним засобом позбавляєйого як боржника у виконавчому провадження джерела доходу.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи встановлені обставини справи та досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів скарги адвоката Кирея Я. К. в інтересах ОСОБА_1 , а відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування постанови від 06.09.2019 року про обмеження у праві керування транспортними засобами у зв`язку з наявною заборгованістю по аліментам.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кирея Ярослава Костянтиновича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Шевченка Максима Олександровича від 06 вересня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом, винесену в межах виконавчого провадження № 59123265.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура