Справа № 676/2546/22
Номер провадження 2/676/1493/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 р. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.06.2022 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22.08.2000 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, її прізвище було змінено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». 25.05.2022 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду по справі №676/1924/22 шлюб між нею на ОСОБА_2 розірвано шлюб. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності їй та ОСОБА_3 , третій особі по справі. З 15.05.2001 року відповідач прописаний у вищевказаній квартирі, однак тривалий час без поважних причин не проживає. Факт того, що відповідач зареєстрований, однак не проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 підтверджується довідкою, виданою КП «УК Господар» від 02.06.2022 року, №291 та Актами перевірки паспортного режиму від 13.05.2015 року, від 11.05.2022 року та можуть підтвердити свідки в судовому засіданні. Реєстрація відповідача у житловому приміщенні перешкоджає їй в повній мірі використовувати правомочності власника, потенційні орендарі та покупці квартири не бажають вступати в цивільно-правові відносини, відсутня можливість реалізувати право на отримання певних житлових соціальних пільг. Самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивачка просить суд винести рішення яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме в квартирі АДРЕСА_2 . В судовому засіданні позивачка, позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Суду позивач пояснила, що квартира є її спільною власністю із сином ОСОБА_3 який є третьою особою по справі, відповідач тривалий час в квартирі не проживає, що позбавляє її права оформити субсидію та вирішити питання щодо відчуження квартири, її син перебуває на військовій службі, просить справі розглянути без свідків зазначених нею в позовній заяві.

Відповідач в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду відповідач пояснив, що в спірній квартирі не проживає в зв`язку із конфліктами які мали місце між ним та сином позивача, в правоохоронні органи із скаргами на дії ОСОБА_3 не звертався, вимушено проживає тривалий час в дачному будинку який не має належних умов для проживання, разом із позивачем проживали під час шлюбу в цьому будинку в літній період; в нього відсутня можливість знятися з реєстрації в квартирі позивача так як іншого житла не має; разом із позивачем в спірній квартирі добудовував балкон, здійснили перепланування квартири, в квартирі залишилися його певні особові речі; не чинив перешкод позивачу в оформленні субсидії. В судове засідання призначене на 02.12.2022 р. відповідач не з`явився, подав суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, підтримує свою позицію та аргументи висловлені в попередніх судових засіданнях.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження, суд встановив наступне.

Позивач та ОСОБА_3 , третя особа по справі, є власниками квартири АДРЕСА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 23.06.1997 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому, записано у реєстровій книзі за №761. (а.с.9). Загальна площа квартири становить 37,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.17).

Згідно довідки наданої КП «УК «Господар» від 02.06.2022 року (а.с.11) в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованими значаться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Що підтверджується копією домової книги .(а.с.14-16).

Позивачка 22.08.2000 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Кам`янець-Подільському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Грушківській, про що складено актовий запис №435, згідно якого змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с.8).

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.05.2022 року по справі №676/1924/22, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 25.06.2022 р.(а.с.48).

Згідно актів перевірки паспортного режиму від 11.05.2022 року та від 13.05.2015 року виданих КП УК «Господар» на день перевірки в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований, але не проживає (зі слів сусідів)(а.с.12-13).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ч.1ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Якщо між подружжям відсутня інша угода про порядок користування приміщенням, то дружина, як член сім`ї власника квартири, яка проживає разом з ним у квартирі, що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником квартири.

Відповідно до ч. 4ст. 156 ЖК УРСР припинення шлюбних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року N 6-709цс16 (справа N 688/63/15-ц) зроблено правовий висновок, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР вбачається, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Разом із тим у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі N 6-3095цс15 зроблено правовий висновок, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 (провадження № 61-4520св21), відповідно до якої аналіз статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві».

Суд звертає увагу на те, що права членів (колишніх) сім`ї власника житла також підлягають захисту, тому визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що фактично є позбавленням права на житло, має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Факт того, що відповідач забезпечений іншим житлом судом не встановлений. З врахуванням його пояснень в суді та наданих суду доказів(витяг з Державного реєстру речових прав(а.с.40), технічний паспорт на садовий(дачний будинок(а.с.41-44) він вимушено проживає в належному йому на праві власності садовому(дачному) будинку, який не є житлом. Визнання його таким, що втратив права проживання спірною квартирою на переконання суду з врахуванням обставини справи є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

Суд критично оцінює надані позивачем в обгрунтування позовних вимог акти перевірки паспортного режиму від 11.05.2022 року та від 13.05.2015 року виданих КП УК «Господар», оскільки в них зазначено що сам «на день перевірки в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований, але не проживає (зі слів сусідів)»(а.с.12-13). При цьому суд враховує, що акт від 11.05.2022 р. підписаний сусідом із кв. АДРЕСА_4 , яка згідно пояснень відповідача в суді знаходиться на восьмому поверсі, в той час як квартира позивача знаходиться на першому поверсі. Вказані акти, на переконання суду не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, непроживання відповідача у належній позивачці квартирі тривалий час без поважних причин. В судове засідання позивачем не забезпечено явку свідків зазначених нею в позовній заяві.

Суд критично оцінює посилання позивачем в обґрунтування позовних вимог на ст.71-72 ЖК УРСР оскільки їх дія поширюється на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

З врахуванням наведеного, а також враховуючи, що позов до суду подано 07.06.2022 р., тобто до набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами(25.06.2022 р.), з часу розірвання шлюбу не пройшло одного року, інший співвласник квартири з позовними вимогами до відповідача не звертався, а тому суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

Аргументи позивача щодо не сплати відповідачем комунальних послуг, не можливість нею оформлення субсидії не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідно до вимог ст.405 ЦК України. У випадку якщо позивач вважає, що відповідач не сплачує комунальні послуги, а також не бере участь в утриманні спірної квартири, не надає довідку про доходи для оформлення субсидії вона має право звернутися до суду з окремими позовами про стягнення частки понесених витрат, за наявності належних та допустимих доказів їх понесення, про витребування довідки.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст..ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України, ст..ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст..ст. 13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні позову відмовити.

На рішення сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 07.12.2022 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Вдовичинський А.В