Справа № 365/447/22
Номер провадження: 2/365/224/22
19 грудня 2022 року смт Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.
секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власником квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки відповідач ОСОБА_2 , який з 26.08.2021 року не проживає в квартирі. Сторони ніяких зв`язків не підтримують, відповідач добровільно переїхав до іншого місця проживання. У квартирі особисті речі відповідача відсутні. Відповідач понад рік фактично не проживає у квартирі без поважних причин, не ставиться до квартири як до основного місця проживання, витрат на її утримання не несе. Жодних перешкод щодо проживання відповідача в будинку позивачка не чинить. Реєстрацію відповідача в будинку перешкоджає позивачці оформити пільги та субсидію. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою.
Згідно ухвали суду від 03 жовтня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Відповідач ОСОБА_2 до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подав, хоча судом йому було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та фактичного проживання, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав.
Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав до суду відзив на позовну заяву та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.
Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 , що встановлено з копії технічного свідоцтва про право власності на житло (а.с.9), копії договору дарування (а.с.10), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11).
У квартирі, крім позивачки, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , але фактично він з 26.08.2021 року у квартирі не проживає, тобто понад один рік (Акт депутатського обстеження на предмет проживання а.с.12).
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, а згідно другого речення частини 2 ст.64 ЖК України членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що у квартирі, яка розташована по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , зареєстрований її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2 . Відповідач не користується приміщенням квартири більше одного року, без поважних причин у квартирі не проживає, витрат з утримання квартири не несе, добровільно переїхав до іншого постійного місця проживання. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування квартирою а також збереження за відповідачем права на користування житловим приміщенням понад встановлені строки. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивачки, як власника вказаної квартири. Суд вважає за необхідне, визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована по АДРЕСА_1 .
За подання позову позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн (а.с.13 квитанція).
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 992,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.16,391 ЦК України, ст.ст.64,71,72,156 ЖК України,ст.ст. 2,19,81,141,280,281,282,284,353,354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 .
ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В.ХИЖНИЙ