ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він звернувся до Дніпровської обласної філії АТ «Ощадбанк» із заявою, відповідно до вимог Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію» та «Про інформацію» та постанови Кабінету Міністрів України № 373 від 17 квітня 2019 року, про стан розрахунків за комунальні послуги, у тому числі: дані про наявний залишок платежу за кожним видом послуг і перелік послуг, за якими від виконавців комунальних послуг АТ «Ощадбанк» не отримані реєстри нарахованих платежів пільговикам.

Отримавши не повну відповідь на своє звернення, він вдруге звернувся до відповідача, проте відповіді на своє звернення не отримав та вимушений був звернутися до суду із позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною, зобов`язати відповідача в 10-ти денний термін надати щомісячні копії виписки облікових записів з його особистого кабінету з жовтня 2019 року по теперішній час, та зобов`язати в 10-ти денний термін надати йому відповіді по суті на питання, викладені у його зверненні від 06 квітня 2021 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позов заявлений до неналежного відповідача філії, що не є юридичною особою та відповідно не наділено цивільною процесуальною дієздатністю, тому не може виступати стороною у цивільному процесі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення суду про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не роз`яснив позивачеві необхідність заміни неналежного відповідача в межах строків, встановлених статтею 51 ЦПК України, тоді як позивач не знав та не міг знати до подання позову у справі про необхідність такої заміни неналежного відповідача.

Відповідач подав відзив, у якому просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності б/н від 15 березня 2007 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого 14 червня 2007 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , а відтак, відповідно є абонентом щодо користування комунальними послугами.

Як свідчать матеріали справи, у АТ «Ощадбанк» у позивача наявний персональний кабінет пільговика ID 7980е68460.

02 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся письмово до Дніпровської філії АТ «Ощадбанк» із зверненням, яке має назву «Про не висилання смс-повідомлення про стан розрахунків за послуги», в якому просив надати інформацію про занесення його номеру до реєстру пільговиків, про розрахунок розміру пільг по місяцях з жовтня 2019 року по теперішній час.

Листом від 20 березня 2020 року за № 103.22-10/1937/2020 -03/с АТ «Ощадбанк» в особі філії Дніпровського обласного управління надало відповідь ОСОБА_1 на його звернення.

Не погодившись з наданою відповіддю, позивач повторно 03 травня 2020 року звернувся до відповідача із заявою, однак повної відповіді на зазначені в заяві питання так і не отримав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18).

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з отриманою відповіддю АТ «Ощадбанк», яке було визначено у позовній заяві як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а не як співвідповідач, пред`явив позов лише до Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", тобто до неналежного відповідача у справі, за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни судом неналежного відповідача належним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наслідком пред`явлення позову до філії, яка не є юридичною особою, є відмова у задоволенні позову з підстав неналежного складу осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не роз`яснив позивачеві необхідність заміни неналежного відповідача в межах строків, встановлених статтею 51 ЦПК України, є необґрунтованими та спростовуються матеріалам справи.

Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відокремленого підрозділу АТ "Державний ощадний банк України".

Провадження у справі відкрито і призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, однак сторони повідомлялися про розгляд справи в судових засіданнях та мали змогу приймати в них участь.

18 квітня 2022 року АТ "Державний ощадний банк України" заявляло клопотання про вступ у справу у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору та клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що філія Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки учасником судової справи може бути юридична особа АТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року залучено до участі у даній справі АТ "Державний ощадний банк України, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в якій одночасно роз`яснено положення ч.2 ст. 51 ЦПК України.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні клопотання про заміну відповідача.

Враховуючи те, що позивач не подав клопотання про заміну неналежного відповідача в межах строків, встановлених статтею 51 ЦПК України, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції неправомірно розглянув спір до філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», який не є належним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не знав та не міг знати до подання позову у справі про необхідність заміни неналежного відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються фактом звернення позивача до АТ Ощадбанк з приводу врегулювання питання відсутності СМС- повідомлень про стан розрахунків за послуги (а.с.19-21). Отже, позивач не довів, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про необхідність заміни неналежного відповідача, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова