ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року

м. Валки

справа № 638/4126/20

провадження № 22-ц/818/1989/22

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Сізонової О.О.,

треті особи - Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Семіряд І.В.-

УСТАНОВИВ:

20 березня 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини після уточнення якого від 19.01.2021 просив встановити наступний порядок участі батька у вихованні дитини: вихідні дні непарних тижнів з 10-00 год. ранку суботи до 19-00 год. вечора неділі без присутності матері, в тому числі можливість відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_1 без присутності матері; щовівторка та четвер з 16-00 год. до 19-00 год. без присутності матері; надання побачень з дитиною в день народження батька (20 липня) з 10-00 год. до 19-00 год. , день народження дитини (21 липня) з 10-00 год. до 15-00 год. або з 15-00 год. до 20-00 год. за домовленістю з матір`ю та державні свята Новий рік, Різдво Христове (православне та католицьке), Міжнародний жіночий день, Великдень, день праці, День Перемоги, Трійця, День Конституції, День Незалежності, День захисників з 10-00 год. до 15-00 год. або з 15-00 год. до 20-00 год. за домовленістю з матір`ю; безперешкодне спілкування батька та доньки за допомогою будь- яких засобів зв`язку у тому числі шляхом використання програм Скайп, Вайбер, Телеграм чи інших у вільний для дитини час протягом дня; кожні канікули та відпустки батька в літній та зимовий період не менше 10 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; не перешкоджати побачення з дитиною під час перебування у дитячому садочку чи школі, якщо не буде перешкоджати навчально- виховному процесу (під час прогулянок на дворі, перервах).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що від шлюбу з ОСОБА_2 сторони у справі мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю. На теперішній час між сторонами існують непорозуміння щодо його участі у вихованні дитини. Вважає, що повноцінне спілкування з батьком позитивно впливатиме на розвиток дитини, оскільки донька прихильна до нього. Зустрічі з дитиною обмежуються декількома годинами на тиждень у присутності матері, навіть без можливості поїхати додому до батька. Зазначив що запропонований ним порядок участі у вихованні дитини відповідає якнайкращим інтересам дитини та вимогам закону.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визначено порядок у вихованні та спілкування батька ОСОБА_1 з малолітньою донькою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином: першу, третю суботи місяця з 09-00 год. до 13-00 год; другу, четверту неділю місяця з 14-30 год. до 20-00 год; щовівторка з 16-00 год. до 19-00 год, у разі відсутності у дитини занять, гуртків, навчального процесу; в день народження дитини ОСОБА_4 , 21 липня кожного року з 10-00 год. до 11-00 год., у присутності матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем мешкання дитини або в іншому місці, за погодженням сторін, враховуючи стан здоров`я дитини, погодні умови. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог, у сумі 420 грн 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що визначений судом графік спілкування дитини з батьком відповідає інтересам дитини, оскільки не порушуватиме режиму дня та навчання дитини, не відриватиме її від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає нормальному її існуванню.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати в частині встановленого порядку спілкування з дитиною та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до Сімейного кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Апелянт зазначив, що мати ігнорує той факт, що запропонований батьком графік, повністю підходить дитині та ніяким чином не буде заважати розвитку, відпочинку дитини. Між батьком та дитиною склалися довірчі, теплі відносини. Тому суд помилково вважав, що спілкування дитини з батьком за відсутності матері може зашкодити психологічному стану дитини. У майбутньому дитина буде відвідувати дитсадок, школу, контактувати з іншими дітьми, вихователями, вчителями без присутності матері. Апелянт не заперечує проти визначених судом днів та часу спілкування, але просить дозволити йому проводити цей час з дитиною без присутності матері. Крім цього , просить бачитись з дитиною кожні канікули та відпустки батька в літній та зимовий періоди не менше 10 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України, не перешкоджати побаченням з дитиною під час перебування в дитячому садочку чи школі, якщо це не буде перешкоджати навчально-виховному процесу та безперешкодне спілкування батька та доньки за допомогою будь- яких засобів зв`язку у тому числі шляхом використання програм Скайп, Вайбер, Телеграм чи інших у вільний для дитини час протягом дня.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.08.2019 №638/8366/19. Рішенням суду позивачу повернуто дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».(а.с. 12);

Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.(а.с.13);

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18.06.2020 №588/169/20 визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили 07.08.2020.(а.с.36-38)

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 29.12.2020 щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6 , визначивши час перша, третя субота місяця з 09-00 год. до 13-00 год., друга, четверта неділя місця з 14-30 год. до 20-00 год., щовівторка з 16-00 год. до 19-00 год. Всі зустрічі у присутності матері дитини ОСОБА_2 (а.с.57-58).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та режим її розпорядку дня, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, входячи передусім з якнайкращих інтересів дитини та запропонованого органом опіки і піклування графіку спілкування батька з донькою.

Враховуючи, що дитині виповнилося лише 5 років і те, що дитина проживає окремо від батька з дворічного віку, судова колегія вважає, що визначений судом порядок спілкування батька з донькою у присутності матері відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, адже такий спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини.

Вимоги позовної зави та апеляційної скарги щодо безперешкодного спілкування батька та доньки за допомогою будь-яких засобів зв`язку у тому числі шляхом використання програм: Скайп, Вайбер, Телеграм чи інших по своїй суті не є способами участі батька у вихованні дитини, оскільки не можуть бути забезпечені примусовим виконанням. Тому судова колегія погоджується з висновком суду та відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову в зазначеній частині.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновку, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду, а зводяться до необхідності переоцінки доказів, зокрема, щодо встановленого судом порядку спілкування з дитиною.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошенн і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук