РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Хоменка А.П.

представника відповідача - адвоката Гнатюка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зняття її з реєстрації у житловому приміщенні.

Свої вимоги обґрунтував тим, що будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2013 р.

У цьому будинку також зареєстрована та не проживає відповідач - ОСОБА_2 .

Восени 2018 року, відповідачка забрала свої речі і переїхала проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживає до даного часу.

Факт її непроживання в будинку підтверджуються актами обстеження житла складеними за участю сусідів та актами обстеження житлових умов про фактичне проживання відповідачки.

Відповідачка не має права власності на частку у будинку і не проживає в ньому. Однак, до даного часу не виписалася і не бажає зробити це добровільно.

З вини відповідачки порушуються його права власника, оскільки йому відмовляють у наданні державних субсидій по оплаті житла.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити.

У поданих до суду запереченнях на відзив зазначив, що він як власник майна не пропустив строк звернення з позовом до суду, з тих підстав, що доки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Окрім того, відповідачка добровільно залишила його будинок після розлучення , що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача. Діти залишаються бути зареєстрованими у його будинку.

Представник позивача адвокат Хоменко А.П., який діє згідно ордеру Серії ВК №1051546 від 17.10.2022р., дав аналогічні пояснення. Просив позов задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Гнатюк Ю.О. , який діє згідно ордеру Серії ВК № 1051054 від 18.10.2022 р., у судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Пояснив, що його довірителька чотири роки тому пішла проживати окремо, тому просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 10.08.2022 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд справи з участю сторін.

Ухвалою суду на місці задоволено клопотання позивача та допитано у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, показання свідка, дослідивши письмові матеріали по справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними .

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2013 р.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.10.2021р. № 63422, виданої ЦНАП у м. Рівному, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому будинку також зареєстрована з 29.04.2003р. ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою від 12.05.2022р. № 16395.

З оглянутого судом рішення Рівненського міського суду від 23.04.2019р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка проживає по сусідству з позивачем, суду показала, що у 2018р. помер батько позивача до його смерті відповідачку зі спірного будинку забрала її мати. Запам`ятала цю подію з тих підстав, що ОСОБА_4 залишила їй ключі від будинку, гроші, сказала, що вона кидає ОСОБА_5 . Через деякий час батько позивача помер. Була у будинку після того, як ОСОБА_6 з нього виїхала. У кімнаті, яку займали сторони у шафі були відсутні речі відповідачки, бачила, що все було забране. Підтвердила, що підписувала акти про не проживання відповідачки у будинку АДРЕСА_1 з 14.09.2018р..

З оглянутого судом Акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 16.07.2021р., затвердженого головою правління ОСББ «ДИВІЗІЯ 5» вбачається, що ОСОБА_2 та троє її малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з 14.09.2018р. проживають у кв. АДРЕСА_3 .

Отже, суд приходить до висновку, що сукупністю достовірно встановлених судом доказів підтверджується, що відповідачка ОСОБА_2 з 14.09. 2018 року забрала свої речі з належного на праві приватної власності будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , та разом з малолітніми дітьми переїхала проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживає до даного часу. Стороною відповідача доказів на спростування даних фактів не надано, а судом не встановлено.

Ст. 41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст.317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України вказані права здійснюються власником на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном .

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За ч.2. ст. 405 ЦК України , член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів проживання ОСОБА_2 у спірному домоволодінні , надання нею коштів на утримання будинку, оплату комунальних послуг, чинення перешкод позивачем відповідачці у користуванні будинком - судом не встановлено, а відповідачкою таких доказів суду не надано. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка без поважних причин добровільно залишила та не проживає у будинку понад 4 роки, будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачкою щодо користування відповідачкою будинком, судом не встановлено.

Разом з тим, суд вважає, що посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, N 22083/93, N 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), N 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про те, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним.

Поки особа с власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Відповідне положення міститься і у постанові КЦС від 8 липня 2020 року у справі № 686/16196/15-а.

Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід усунути перешкоди у користуванні належного на праві приватної власності ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зняття її з реєстрації у житловому приміщенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 ЦПК України, суд ,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, задовольнити .

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом зняття її з реєстрації у житловому приміщенні.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне рішення виготовлене - 05.12.2022 року

Суддя О.В.Панас