Справа № 354/483/18
Провадження по справі № 2/354/84/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у червні 2018 року звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача знести за його рахунок самочинно збудовану добудову до квартири АДРЕСА_2 . В обгрунтування заявлених позовних вимого зазначила, що відповідно до державного акту серії І-ІФ №001471 від 21.01.1997 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1560 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . По межі А-Б сусіднім землекористувачем був Єршов, в подальшому дана ділянка була передана у власність родички відповідача ОСОБА_3 , яка померла у 2014 році. У 2008 році відповідач спільного з ОСОБА_3 на земельній ділянці останньої та частково на ділянці позивача здійснили самочинне будівництво-добудову до квартири АДРЕСА_2 . З приводу незаконності оформлення відповідачем та ОСОБА_3 права власності на земельні ділянку площею 0,02 га по АДРЕСА_3 вона зверталась у різні органи державної влади та до суду. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03.02.2011 року визнано недійсним п.5.28 рішення Яремчанської міської ради від 06.07.2006 року №33-2/2006 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 серії ЯГ № 310231 від 15.08.2006 року та скасовано його державну реєстрацію. Рішенням суду від 08.12.2011 року визнано самочинним будівництвом добудову до квартири АДРЕСА_4 та визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану добудову, зобов`язано провести її перебудову, звільнивши земельну ділянку позивача. На підставі вказаного рішення суду були видані два виконавчі листи, відкриті виконавчі провадження, в межах яких неодноразово проводилось виконання із залученням спеціалізованих землевпорядних організацій. Виконавче провадження неодноразово закривалось, проте постанови державного виконавця про закінчення провадження нею оскаржувались і суд її скарги задовольняв. Не дивлячись на те, що під час виконання проводились обміри її земельної ділянки, а відповідач здійснив перебудову самочинної добудови, її земельна ділянка від самочинної добудови звільнена не була. Причиною цього є те, що спеціалізовані землевпорядні організації не взяли до уваги її пояснення щодо зміщення межі належної їй земельної ділянки зі сторони ділянки ОСОБА_4 по лінії В-Г, яка раніше проходила під тупим кутом, але у зв`язку із наявністю каналізаційних труб з її ділянки по межі Б-В було вилучено частину ділянки у формі трикутника, довжиною 3 м, у зв`язку із чим зі сторони межі по лінії Г-А їй додали земельну ділянку такого ж розміру, але через відсутність коштів вона цю зміну конфігурації земельної ділянки не узаконила. 06.11.2013 року державним виконавцем винесено чергову постанову про закінчення виконавчого провадження, однак фактично рішення суду від 22.08.2011 року залишилось невиконаним. Даний факт підтверджує та обставина, що збудована нею у 2008 році бетонна огорожа проходить майже посередині самочинної добудови відповідача. Рішенням суду від 22.08.2011 року було відмовлено у визнанні цієї огорожі самочинним будівництвом, а також судом були скасовані постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.ст.53-1, 188-5 КУпАП. З наведеного слідує, що оскільки факту захоплення нею земельної ділянки ОСОБА_3 не встановлено, тому збудована нею бетонна огорожа проходить по межі її земельної ділянки, а оскільки ця огорожа проходить також по середині самочинної добудови відповідача, вказана добудова таким чином знаходиться на її земельній ділянці. Таким чином, відповідачем чиняться перешкоди у користуванні належною їй власністю, оскільки спотворюється естетичний вигляд її земельної ділянки, а також вона не має можливості завершити будівництво огорожі та встановити тверду межу між її ділянкою та ділянкою Яремчанської міської ради, яка в подальшому буде передана у власність відповідача. Із урахуванням наведено просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2018 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.06.2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.09.2018 року у даній справі за клопотанням позивача призначено судову земельно-технічну експертизу проведення якої доручено судовим експертам Київського НДІСЕ.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №329 від 04.04.2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2019 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Іванова А.П.) вказану справу передано у провадження судді Польської М.В.

Ухвалою від 08.04.2019 року дану справу прийнято до провадження суддею Польською М.В. та призначено судове засідання для вирішення питань по виконання експертизи.

05.11.2019 року до суду надійшов висновок судових експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019 року.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року провадження у даній справі було поновлено та призначено у ній підготовче судове засідання.

Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №132 від 03.08.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Остап`юк М.В.

Ухвалою від 27.08.2020 року дану справу прийнято до провадження суддею Остап`юк М.В. та призначено у ній підготовче судове засідання.

19.11.2020 року суддею Остап`юк М.В. постановлено ухвалу про відвід від розгляду даної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 року дану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року дану справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та призначено у ній підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28.05.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Гандзюк І.Р. про відвід головуючої судді.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

29.11.2021 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі судового експерта Клебана Н.М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

20.12.2021 року, 24.01.2022 року судом постановлено ухвалу про забезпечення участі судового експерта В. Савчак у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі, з мотивів, наведених у позовній заяві. Вказала, що незважаючи на завершення виконавчого провадження рішення суду від 08.12.2011 року в частині зобов`язання відповідача провести її перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 звільнивши самовільно захоплену частину належної їй земельної ділянки залишилось невиконаним. Зазначила, що відповідними судовими рішеннями вона довела, що з її боку самовільного захоплення земельної ділянки ОСОБА_3 не було. Той факт, що відповідач рішення суду про звільнення належної земельної ділянки не виконав підтверджується тим, що на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, порушеному щодо державного виконавця, було порушене кримінальне провадження щодо відповідача. В ході виконавчого провадження неодноразово проводились обміри належної їй земельної ділянки і кожного разу її розміри відрізнялись, однак всі ці обміри проводились у її відсутності, а відповідач надавав землевпорядним організаціям документи, які були скасовані в подальшому судом. При цьому межові знаки на території її земельної ділянки були встановлені у 1997 році, коли вона отримувала державний акт після чого нею була встановлена огорожа відповідно до визначених меж.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити за безпідставністю. Вказав, що уперіод з 2011 по 2013 рік ним було проведено перебудову добудови до квартири АДРЕСА_2 у бік її зменшення і дана добудова була зміщена щонайменше на 2 метри. Під час виконання рішення суду державний виконавець запрошував спеціалістів-геодезистів, якими було визначено на яку відстань та яким чином він повинен перенести добудову, що ним і було зроблено. Всі дії, визначені рішенням суду від 22.08.2011 року він виконав у повному обсязі, однак позивач із цим не погоджується, незважаючи на те, що він був виправданий судом у кримінальному провадженні, порушеному за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України. Також він неодноразово хотів вирішити дане питання мирним шляхом, однак позивач відмовляється. Позивач не має жодних доказів на обґрунтування заявлених вимог, після скасування судом державного акту на право власності на земельну ділянку, що був виданий ОСОБА_3 , він ніякого будівництва не проводив. В ході проведеної призначеної у даній справі експертизи на місцевості експертам не вдалось нічого з`ясувати, оскільки на ділянці позивача відсутні межові знаки.

Представник відповідача адвокат Гандзюк І.Р. у судовому засіданні позов не визнала та просить у його задоволенні відмовити за безпідставністю. Вказала, що на думку позивача на даний час залишається невиконаним рішення суду від 22.08.2011 року, проте справа за аналогічним позовом ОСОБА_1 вже була предметом судового розгляду. Так земельна ділянка ОСОБА_1 межує із земельною ділянкою, що належала ОСОБА_3 , при виготовленні державного акту на вказану ділянку позивач погодила межі. ОСОБА_2 розпочав добудову до квартири, а в подальшому відповідач та ОСОБА_3 виготовили технічну документацію та приватизували земельну ділянку по АДРЕСА_3 . Позивач вважала, що вони захопили частину належної їй на праві власності земельної ділянки та звернулась до суду із позовом про скасування державних актів та права власності. Рішенням суду від 22.08.2011 року її позовні вимоги були задоволені частково, суд зобов`язав відповідача здійснити перебудову добудови до квартири АДРЕСА_2 та звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки позивача. ОСОБА_2 добровільно виконав дане рішення суду і порушене щодо нього кримінальне провадження за фактом умисного невиконання судового рішення було закрито, відповідач був виправданий судом і ухвалою Верховного Суду від 28.01.2019 року виправдувальний вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 року залишено без змін. Позивач після отримання державного акту старого взірця технічну документацію на земельну ділянку не виготовляла, а тому на даний час неможливо встановити де проходять її межі згідно державного акту. Державний виконавець в ході провадження виконавчих дій запрошував спеціалізовані землевпорядні організації, щоб визначити яка частина добудови відповідача знаходиться на ділянці позивача. Неодноразово виконавцем виносились постанови про закінчення виконавчого провадження, які судом скасовувались за скаргами позивача. Однак судом першої та апеляційної інстанцій було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2013 року. В ході розгляду даної скарги було встановлено, що рішення Яремчанського міського суду від 08.12.2011 року виконане відповідачем у повному обсязі і земельна ділянка позивача звільнена від добудови. Проведена у даній справі за клопотанням позивача експертиза не встановила, що на даний час на земельній ділянці ОСОБА_1 знаходяться будь-які добудови відповідача. Твердження позивача про те, що рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та встановлено, що збудована нею огорожа проходить по межі не відповідають дійсності, оскільки даний факт рішення суду не встановлений.

Судовий експерт ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав висновок комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019 року та суду пояснив, що на дослідження експертам був наданий державний акт на земельну ділянку позивача ОСОБА_1 . Однак для вирішення поставлених перед експертами питань, експерти просили надати технічну документацію із землеустрою, де були б зазначені координати поворотних точок чи чіткі проміри меж земельної ділянки згідно державного акту. У державному акті наявні інформація про довжини ліній меж і розміри земельної ділянки, однак за відсутності координат неможливо встановити як мали проходити межі земельної ділянки на місцевості на час видачі державного акту. При обстеженні земельної ділянки позивача експертом не виявлено жодного межового знаку за 1996-1997 роки, а також на дослідження не було надано акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. За таких обставин неможливо встановити чи знаходиться проведена відповідачем добудова до квартири АДРЕСА_4 на земельній ділянці позивача та визначити яку площу вона в такому випадку займає. В ході проведення експертизи були зафіксовані та відображені фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 , які існували на момент проведення експертизи та встановлено, що дана земельна ділянка з трьох сторін огороджена сіткою рабицею, а з однієї сторони проходить бетонна огорожа і стіна будинку. Огорожа із сітки візуально є старішою, аніж бетонна огорожа. Також в ході обстеження встановлено, що зі сторони від А до Б земельна ділянка позивача має згини, в той час як згідно державного акту дана сторона позначена прямою лінією. Чому утворився даний згин він не може вказати, може лише припустити, що при встановленні огорожі були взяті помилкові дані щодо меж. Також вказав, що проміри земельної ділянки ОСОБА_1 вказані у державному акті не відповідають розмірам меж ділянки згідно фактичного користування, про що детально зазначено у експертному висновку. Ділянка є значно меншою від розмірів зазначених у державному акті, однак з однієї сторони є значно ширшою аніж має бути. Окрім цього зазначив, що на час проведення експертизи кадастровий номер земельної ділянки позивача у Публічній кадастровій карті України відсутній, відомостей про реєстрацію права власності позивача експертам надано не було. При проведенні експертизи було детально вивчено матеріали справи та усі додатково надані на клопотання експертів докази. Позивач окремо направляла на адресу експертної установи ряд доказів, які були вивчені, але не могли бути прийняті до уваги у зв`язку із тим, що не були надані судом, однак дані документи повністю дублювались із доказами, які були в подальшому надані судом на вимогу експерта. За відсутності технічної документації із землеустрою на основі якої виготовлявся державний акт позивача, технічної документації із встановлення(відновлення)меж земельної ділянки в натурі(на місцевості), відомостей про фактичне закріплення межових знаків додаткова експертиза не зможе надати відповіді на поставлені питання щодо порушення меж та захоплення земельної ділянки ОСОБА_1 у зв`язку зі зведенням відповідачем добудови. Також пояснив, що проведена експертиза є комісійною, вони із експертом В.Савчак спільно проводили її та дійшли до спільних висновків.

За клопотанням позивача судом вживалися заходи щодо виклику у судове засідання судового експерта В. Савчак, в тому числі шляхом постановлення ухвали про участь експерта у судовому засіданні у режимі відео конференції, однак допитати судового експерта у судовому засіданні не виявилось можливим, позивач не заперечувала щодо продовження судового розгляду у відсутності експерта В. Савчак.

У судове засідання призначене на 24.01.2022 року відповідач та його представник не з`явились, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із її перебуванням на самоізоляції.

У судове засідання, призначене на 11.03.2022 року відповідач та його представник не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча прол день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

У судове засідання, призначене на 03.05.2022 року відповідач та його представник повторно не з`явились. Від представника відповідача адвоката Гандзюк І.Р. надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із введенням воєнного стану.

У судове засідання, призначене на 13.06.2022 року відповідач та його представник у черговий раз не з`явились. Від представника відповідача адвоката Гандзюк І.Р. повторно надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із введенням воєнного стану та її перебуванням за межами області.

Відповідно до ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляду справи у судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку у випадках: 1) неявка у судове засідання учасника справи щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про прочини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утриматися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідач та його представник були належним чином повідомлена про дату, час і місце призначеного на засідання суду, а наведені представником відповідача доводи про неможливість її участі у судовому засіданні у зв`язку введенням воєнного стану та перебуванням за межами області не є підставою для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви в судовому засіданні, оскільки відповідач не позбавлений права особисто прийняти участь у судовому засіданні та надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, а нез`явлення в судове засіданні учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

За таких обставин, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, приймаючи до уваги те, що дана справа знаходиться на стадії дослідження письмових доказів, відповідач та його представник приймали участь у попередніх судових засіданнях, де надали особисті пояснення, брали участь у допиті судового експерта, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті, не відкладаючи розгляду справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатнього для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача та його представника є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, судового експерта, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23.12.1993 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Яремчанської міської ради із заявою, в якій просила передати їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,7 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

29.11.1996 року позивач звернулась у міську раду із заявою відповідно до якої просила надати їй земельну ділянку площею 0,086 га, яка перебуває у її користуванні з 1968 року та знаходиться біля належного їй будинковолодіння по АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради №106 від 17.12.1996 року позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1560 га по АДРЕСА_1 .

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №001471 виданого 21.01.1997 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1560 га для обслуговування будівель і ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території м. Яремче з яких 0,044 га- для будівництва та обслуговування будівель та 0,112 га-для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки по межі А-Б дана ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_6 , по межі Б-В проходить річка Прут, по межі В-Г знаходиться земельна ділянка ОСОБА_7 , а по межі Г-А -вул. Свободи.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20543685, виданого ОКП «Коломийське МБТІ» від 11.10.2008 року за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 07.10.2008 року зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частці добудова до квартири АДРЕСА_4 .

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03.02.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.04.2011 року визнано недійсним п.5.28 рішення Яремчанської міської ради від 06.07.2006 року №33-2/2006 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 серії ЯГ №310231 від 15.08.2006 року площею 0,02 га кадастровий номер :05:006:0059, розташовану в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та скасовано його державну реєстрацію.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на момент затвердження проекту відведення земельної ділянки не були усунуті недоліки, вказані у висновку державної експертизи обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України №2287/П від 06.07.2006 року, а земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 і її розмір становить 0,67 м.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.12.2011 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано самочинним будівництвом добудову до квартири АДРЕСА_4 та визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану добудову. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 .

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року у справі №2-4/2011 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання самочинним будівництвом бетонної огорожі по АДРЕСА_5 та добудови до будинку і зобов`язання знести бетонну огорожу.

Як зазначено у вказаному судовому рішенні, позивачі не довели, що вони мають у власності земельну ділянку площею 200 кв.м. біля будинку АДРЕСА_6 , а тому їх твердження про те, що огорожа відповідачки знаходиться на їхній земельній ділянці є небгрунтованими.

Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 02.09.2011 року.

Згідно листа комісії з проведення реорганізації ГУ Держкомзему у Івано-Франківській області №Є-10-31/563 від 16.09.2011 року за результатами перевірки, проведеної в ході розгляду звернення ОСОБА_3 стосовно самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку загальною площею 0,1560 га згідно державного акту серії І-ІФ №001471. Одночасно встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,0072 га(землі територіальної громади м. Яремче) самовільно зайнята ОСОБА_1 шляхом будівництва кам`яної огорожі.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2011 року скасовано постанову державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель в Івано-Франківській області № 6-01-18121 від 21.12.2009 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП за фактом будівництва кам`яної огорожі по АДРЕСА_1 .

На виконання рішення суду від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011 за заявою позивача ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 18.06.2012 року виконавче провадження закінчено відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30.07.2012 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 року, задоволено скаргу ОСОБА_1 , дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011 визнано неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2012 року.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21.08.2012 року скасовано постанову державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель в Івано-Франківській області № 6-01-18130 від 03.02.2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП за фактом будівництва кам`яної огорожі по АДРЕСА_1 .

08.02.2013 року на виконання рішення суду від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011 Яремчанським міським судом видано два виконавчі листи, боржниками у яких зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Як вбачається із ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 року, ухвалою Яремчанського міського суд Івано-Франківської області від 26.06.2013 року задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано неправомірними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ВДВС Яремчанського МУЮ Сікорини Р.В. серії ВП №36556595, серії ВП №36555997 від 30.04.2013 року.

Із листа ПП «Карпатгеодезпроект» № 16/13 від 11.04.2013 року вбачається, що в ході виконавчого провадження ВП №3555695 дане підприємство провело топографічну зйомку меж земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до якої встановлено, що існуюча площа земельної ділянки ОСОБА_1 становить 0,1557 га.

Із висновку ПП «Карпатгеодезпроект» №60/13 від 29.10.2013 року вбачається, що ПП «Карпатгеодезпроект» в складі директора підприємства, інженера-землевпорядника виконало детальну топографічну зйомку земельної ділянки ОСОБА_1 та меж із сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Згідно Дердавного акта на право приватної власності ОСОБА_1 проміряли зі сторони АДРЕСА_7 , зі сторони ОСОБА_4 -52,20 м., зі сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 -56,60 м, зі сторони р. Прут-32,00 м. Перерахувавшим нанесені проміри, частину земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 треба вилучати, а саме: частину будівлі площею 0,0002 га та частину незабудованої земельної ділянки площею 0,0013 га. В ході проведених обмірів встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає площі, що вказана у державному акті та становить 0,1568 га.

30.10.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. винесено постанову якою зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в строк до 04.11.2013 року провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 згідно висновку ПП «Карпатгеодезпроект» № 60/13 від 29.10.2013 року, а саме: демонтувати частину стіни перебудови добудови до квартири АДРЕСА_4 , зі сторони АДРЕСА_7 , дальше на виступі добудови до квартири АДРЕСА_4 , який межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 необхідно знести 0,44 м, а саме-0,27 м від внутрішнього кута залишається. З другого боку виступу (зі сторони р. Прут) від внутрішнього кута квартири АДРЕСА_4 повинна бути відстань 6,66 м, внаслідок чого на земельній ділянці ОСОБА_1 знаходиться частина добудови до квартири АДРЕСА_4 розміром 0,45 м (які необхідно знести), а також звільнити частину незабудованої земельної ділянки площею 0,0013 га.

06.11.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №36555997 з примусового виконання виконавчого листа №2-2, виданого Яремчанським міським судом 08.02.2013 року, боржником в якому вказаний ОСОБА_2 на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником виконано рішення суду (проведено перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 ), що підтверджується актом державного виконавця від 05.11.2013 року та актом здачі-приймання робіт №2 від 04.11.2013 року.

Рішеннями Яремчанської міської ради Івано-Франківської області №395-23/2013 від 26.12.2013 року, № 516-28/2014 від 13.11.2014 року вирішено відкласти розгляд питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0192 га для обслуговування добудови до квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2014 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2013 року.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на підставі висновків ПП «Карпатгеодезпроект» від 29.10.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було проведено перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 та на виступі даної добудови знесено 0,44 м від вул.. Свободи, а з іншої сторони виступу(із боку р. Прут) було знесено 045м, а також звільнена частина недобудованої земельної ділянки площею 0,0013 га, що підтверджується актами здачі-приймання робіт(надання послуг) №2 від 04.11.2013 року, де виконавцем зазначено ТзОВ «Зорі Карпат».

За фактом умисного невиконання ОСОБА_2 рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011 07.10.2014 року до ЄРДР було внесене кримінальне провадження №0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.11.2018 року та постановою Верховного Суду від 28.01.2020 року ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Із повідомлення ДП Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру» №385 від 22.10.2015 року вбачається, що 19.10.2015 року даним підприємством у присутності представників Яремчанської міської ради, прокуратури та понятих було проведено обміри земельної ділянки ОСОБА_1 . По результатах обмірів складено план земельної ділянки, в якому зазначено площу ділянки ОСОБА_1 у розмірі 0,1570 га та фактичне розташування інших об`єктів навколишньої ситуації.

Відповідно до повідомлення Відділу Держгеокадастру у м. Яремчому Івано-Франківської області ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №966/05-06/01 від 21.06.2016 року у Національній кадастровій системі Державного земельного кадастру відсутні відомості про земельну ділянку, яка відповідно до Державного акту серії І-ІФ №001471 належить ОСОБА_1 .

Із повідомлення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №1/74 від 20.11.2017 року адресованого Службі автомобільних доріг в Івано-Франківській області вбачається, що у зв`язку із неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 , виконком повторно звернувся із приводу впорядкування відводу дощової каналізації з автодороги державного значення Н-09 Мукачево-Львів в м. Яремче, яка починається від автобусної зупинки і проходить вздовж дороги державного значення до будинку ОСОБА_1 через її приватизовану земельну ділянку та просив вирішити питання з`єднати даний відрізок труби із каналізацією, що розташована на відстані приблизно 15 м від будинку заявниці та перекрити водовідвід, що проходить через ділянку ОСОБА_1 .

Листом за вих. №1/40 від 17.08.2018 року виконавчий комітет Яремчанської міської ради повідомив позивача про те, що на місці комісійно за участю представників міськвиконкому та поліції розглядалось питання щодо самовільного будівництва(спорудження стіни із блоків) ОСОБА_8 на земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні. Дозволів на здійснення будівельних робіт ОСОБА_8 комісії не представлено, останнього попереджено не здійснювати жодного будівництва без дозволу на проведення будівельних робіт.

Як вбачається із ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.09.2018 року, за фактом невиконання рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. 13.11.2017 року до ЄРД внесено кримінальне провадження №0000183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

У листі за вих. №1/46 від 01.10.2018 року виконавчий комітет Яремчанської міської ради повідомив, що за результатами розгляду усного звернення ОСОБА_1 встановлено, що жодних дозволів на відкриття стоматологічного кабінету ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Яремчанської міською радою чи відділом містобудування та архітектури міськвиконкому не видавалось, жодних заяв про надання земельної ділянки по АДРЕСА_8 від вказаних осіб не надходило.

Із листа Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області №5380/108/52-2018 від 06.11.2018 року вбачається, що в ході проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 займаються підприємницькою діяльністю в самочинній добудові до квартири АДРЕСА_2 , зважаючи на те, що ліцензію на зайняття підприємницькою діяльністю надано на адресу АДРЕСА_6 , а тому в діях останніх можуть вбачатися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.205-1 КК України.

Згідно повідомлення Управління ДАБІ в Івано-Франківській області № 430/1609/114/19 від 11.03.2019 року за результатами розгляду звернення від 06.02.2019 року щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою АДРЕСА_3 посадовою особою Управління ДАБІ спільно з представником органу місцевого самоврядування 19.02.2019 року здійснено виїзд на місце з метою проведення позапланової перевірки. Ознак виконання будівельних робіт на час проведення перевірки не виявлено. Власником представлено: дозвіл на виконання будівельних робіт №140 від 03.09.2007 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 від 31.12.2014 року, витяг про реєстрацію права власності не нерухоме майно №20543685 від 11.08.2008 року, акт, складений ОСОБА_8 , в якому вказано, що у період з 2011 по 2018 рік ні ним, ні ОСОБА_2 будівельних робіт за адресою АДРЕСА_3 не проводилось. Акт підписаний ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 року. З огляду на викладене власник зазначеного об"єкта станом на день перевірки не виступає суб`єктом містобудування. А тому відсутні правові підстави для здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю.

Із повідомлення Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремчому ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області №П-51/0-0.202-47/145-19 від 23.04.2019 року вбачається, що документація із землеустрою згідно якої виготовлявся державний акт серії І-ІФ № 001471 від 21.10.1997 року, виданий ОСОБА_1 не виготовлялася.

24.04.2019 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено кримінальне провадження за № 0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України за фактом неналежного виконання посадових обов`язків службовими особами Управління ДАБІ в Івано-Франківській області.

Із повідомлення Національної поліції України № 14359/01/24-20-19 від 11.12.2019 року вбачається, що Яремчанським ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 02.12.2019 року за завою ОСОБА_1 за фактом самовільного будівництва сусідами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дерев`яної огорожі в березні 2019 року на її земельній ділянці.

Як вбачається із висновку експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019 року встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №001471, виданого 21.01.1997 року площа земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 і перебуває у власності ОСОБА_1 становить 0,1560 га. Відповідно до державного акту дана ділянка має форму скошеного прямокутника із рівними сторонами, довжина межі по лінії А-Б становить 56,6 м, по лінії Б-В-32,0м, по лінії В-Г -52,2 м., по лінії А-Г-26,0 м. З результатами проведення топографо-геодезичних робіт встановлено, що площа фактичного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 становить 0, 1396 га, а її конфігурація не відповідає конфігурації, вказаній у державному акті, зокрема по лінії А-Г довжина межі становить 30,07 м, по лінії В-Г-46,73 м, по лінії Б-В-30,37 м, по лінії А-Б-48,82 м.

При цьому, рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року у справі №2-4/2011, постанова Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.11.2001 року у справі №2-а-1206/2011 та постанова Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21.08.2012 року у справі №0917/557/2012 не містять жодної уточнюючої інформації про площу, конфігурації довжину ліній між точками земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_1 . Також в матеріалах справи та додатково наданих документах відсутні відомості про координати поворотних точок меж зміщеної межі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Площа фактичного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 становить 0,1396 га, що на 0,0164 га є меншим від використання, передбаченого державним актом.

Встановити чи відповідає на момент експертного дослідження розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка у її державному акті позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках не видається за можливе.

При цьому експертами встановлено, що довжини ліній по периметру досліджуваної земельної ділянки відповідно до меж фактичного користування співвідносяться із межами, визначеними згідно державного акту, наступним чином:

-протяжність земельної ділянки від А до Б відповідно до меж фактичного землекористування є меншою від визначеної державним актом та 7,34 м(при цьому конфігурація згідно державного акту є іншою, дана сторона зображена прямою лінією, а згідно фактичного землекористування дана сторона має згини);

-протяжність земельної ділянки від Б до В відповідно до меж фактичного землекористування на 1,63 м є меншою від визначеної державним актом;

- протяжність земельної ділянки від В до Г відповідно до меж фактичного землекористування є на 5,47 м меншою від визначеної державним актом;

-протяжність земельної ділянки від Г до А(вул. Свободи) відповідно до меж фактичного землекористування є на 4.07 м більшою від визначеної державним актом.

Визначити чи знаходиться самочинна добудова, збудована ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_9 в межах земельної ділянки ОСОБА_1 не видається за можливе.

Визначити площу земельної ділянки ОСОБА_1 , яка підлягає звільненню від самочинно збудованої ОСОБА_2 добудови до квартири АДРЕСА_9 в межах земельної ділянки ОСОБА_12 не видається за можливе.

Як зазначено у мотивувальній частині висновку експертів, у матеріалах даної справи відсутня технічна чи інша документація із землеустрою на основі якої був виготовлений державний акт позивача, а тому відомості про параметри земельної ділянки обмежені інформацією, яка міститься у державному акті, однак наявна інформація не дає уявлення про розташування земельної ділянки на місцевості, тобто визначити яким є розташування земельної ділянки відповідно до державного акту (встановити координати поворотних точок меж земельної ділянки) на місцевості не видається за можливе.

Встановити чи відповідає розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка в її державному акті на право власності на землю позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках не видається за можливе, оскільки на час проведення обстеження на місцевості, по периметру земельної ділянки не виявлено межових знаків, якими б могли закріплюватися межі земельної ділянки у 1996-1997 роках, технічна документація чи проект відведення земельної ділянки, на основі яких виготовлявся державний акт і на основі яких проводилося винесення меж в натурі(на місцевості) в матеріалах справи відсутні і на дослідження не надавалися.

За відсутності встановлених відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акту визначити чи знаходиться самочинна добудова, зведена ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_10 на земельній ділянці ОСОБА_1 , а також встановити площу цієї добудови, не видається можливим.

Вказаний висновок комісійної земельно-технічної експертизи суд вважає обгрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам цивільної справи та не викликає сумнівів у суду у своїй достовірності.

Із повідомлення виконавчого комітету Яремчанської міської ради №53/01-29/24 від 22.09.2020 року вбачається, що за період з 22.08.2011 року по даний час ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та іншим членам родини міською радою не приймалось рішення про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_3 .

Згідно повідомлення ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 10-9-0.41-6055/0/2-20 від 21.10.2020 року за результатами проведеної перевірки факту самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_3 не встановлено.

03.02.2021 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР повторно внесено кримінальне провадження за №0000020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України за фактом неналежного виконання посадових обов`язків службовими особами Управління ДАБІ в Івано-Франківській області.

Із долученого позивачем висновку за результатами проведеної судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №2725/20-28/2101/2102/21-28 від 06.10.2021 року, проведеної у кримінальному провадженні №0000238 від 02.12.2019 року вбачається, що фактична площа частини земельної ділянки під огорожею з бетонно-кам"яною основою і дерев`яними вставками, що заходить на земельну ділянку ОСОБА_1 і знаходиться з правого боку від межі, яка розділяє земельну ділянку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 становить 1,952 кв.м. Ймовірна ринкова варість даної частини земельної ділянки складає 904,22 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті першої Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельних ділянок здійснюється серед іншого у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок та передбачає визначення площі земельної ділянки, її меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до положеньст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених Земельним кодексом України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості вносяться одночасно до документів Державного земельного кадастру у текстовій та графічній формі. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно.

З аналізу наведених норм вбачається, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування певної земельної ділянки.

За приписами ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до ст. 184 ЗК України землеустрій зокрема передбачає: складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п. 4.1 Інструкції № 376).

Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною другою статті 90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Тобто, порушення, невизнання або оспорювання права власності або права користування на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу, передбаченого ст. 152 ЗК України. Усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосовано судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до державного акту серії №001471 виданого 21.01.1997 року належить на праві власності земельна ділянка площею, 1560 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Пунктом 5.8 рішенням Яремчанської міської ради від 06.07.2006 року №33-2/2006 ОСОБА_3 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , що є суміжною із земельною ділянкою позивача.

15.08.2006 року ОСОБА_3 був виданий державний акт серії ЯГ №310231 від 15.08.2006 року про право власності на земельну ділянку площею 0,02 га кадастровий номер :05:006:0059, по АДРЕСА_3 , цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В подальшому, рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03.02.2011 року було визнано недійсним п.5.28 рішення Яремчанської міської ради від 06.07.2006 року №33-2/2006 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки площею 0,02 га для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3 серії ЯГ №310231 від 15.08.2006 року та скасовано його державну реєстрацію.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011, визнано самочинним будівництвом проведену добудову до квартири АДРЕСА_4 та визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану добудову. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 , звільнивши від добудови земельну ділянку ОСОБА_1 .

Як вбачається із дослідженим судом матеріалів справи, на виконання вищезазначеного рішення суду від 22.08.2011 року були видані виконавчі листи, які звернуті до примусового виконання.

В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем було залучені відповідні спеціалізовані землевпорядні організації на підставі висновків яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було проведено перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 .

06.11.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Яремчанського МУЮ Климко М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №36555997 з примусового виконання виконавчого листа №2-2, виданого Яремчанським міським судом 08.02.2013 року.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2014 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2013 року відмовлено та підтверджено факт повного виконання відповідачем рішення суду.

За заявою позивача за фактом умисного невиконання ОСОБА_2 судового рішення до ЄРДР було внесене кримінальне провадження №0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, у якому вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15.11.20918 року та постановою Верховного Суду від 28.01.2020 року відповідача визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Таким чином, факт виконання відповідачем рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2021 року у справі №2-2/2011 встановлений відповідними судовими рішеннями, які набрали законної сили.

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції має

розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей

принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть

мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру(п.52 рішення у справі «Рябих проти Росії» заява № 52854/99; п.40 рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України»). Європейський суд зазначив, що у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Обгрунтовуючи наявність порушеного права позивач посилається на те, що незважаючи на проведену ОСОБА_2 перебудову добудови до квартири АДРЕСА_4 частина даної добудови надалі продовжує перебувати у межах належної їй на праві власності земельної ділянки.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду не надано.

В ході розгляду справи встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача на момент розгляду справи не відповідає розміру земельної ділянки, зазначеному у державному акті серії І-ІФ №001471, виданого 21.01.1997 року та є меншим на 0,0164 га, лінійні проміри даної ділянки не відповідають розмірам, зазначеним у державному акті та мають змінену конфігурацію.

Однак, як встановлено судом та підтверджується висновком проведеної за клопотанням позивача комісійної земельно-технічної експертизи №15991/18-41/198/18-28 від 25.10.2019 року та поясненнями у судовому засіданні судового експерта Клебана Н.М., на земельній ділянці ОСОБА_1 відсутні межові знаки відповідно до державного акту, у позивача відсутня технічна документація та проект відведення земельної ділянки, на основі яких виготовлявся державний акт, а за відсутності відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акту неможливо встановити чи відповідає розташування на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка в її державному акті на право власності на землю позначена літерами А-Б, розташуванню на місцевості цієї межі на момент її встановлення та закріплення межовими знаками в 1996-1997 роках та відповідно визначити чи продовжує перебувати на даний час самочинна добудова, зведена ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_4 на земельній ділянці позивача як і визначити у разі наявності порушення зайняту цією добудовою площу.

Відповідна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивачем не виготовлялась та суду не надана.

Жодних доказів щодо зміни межі належної позивачу межі земельної ділянки зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_4 матеріали справи не містять і в ході судового розгляду їх не встановлено.

Твердження позивача про те, що судом не встановлено самовільного захоплення нею земельної ділянки ОСОБА_3 при зведенні бетонної огорожі, не можуть слугувати належним доказом на підтвердження заявлених нею позовних вимог, оскільки відповідних доказів того, що зазначена огорожа збудована нею безпосередньо по межі належної їй земельної ділянки, визначеної у державному акті від 21.01.1997 року позивачем суду не надано. При цьому суд звертає увагу на те, що вказане рішення постановлене судом 22.08.2011 року, тобто ще до моменту виконання відповідачем рішення суду про проведення перебудови добудови до квартири АДРЕСА_4 .

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на наявність кримінальних проваджень порушених за фактом умисного невиконання рішення суду державним виконавцем Климко М.М. та за фактом неналежного виконання посадових обов`язків службовими особами Управління ДАБІ в Івано-Франківській області, оскільки досудове розслідування у вказаних кримінальних провадженнях на даний час не завершене, а здобутих в ході розслідування доказів, які б підтверджували порушення відповідачем прав позивача суду не надано.

Доказів того, що з часу закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 року у справі №2-2/2011 відповідачем проводились будь-які будівельні роботи щодо подальшої перебудови добудови до квартири АДРЕСА_4 , в тому числі шляхом збільшення її площі за рахунок земельної ділянки позивача матеріали справи також не містять.

Таким чином, за відсутності належних та достатніх доказі на підтвердження того, що на момент розгляду справи частина проведеної ОСОБА_2 добудови до квартири АДРЕСА_4 продовжує перебувати на земельній ділянці позивача, відсутні підстави для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 .

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Будь-яких інших належних та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання знести самочинно збудовану добудову до квартири АДРЕСА_2 слід відмовити за недоведеністю.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.13, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою -відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук