ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/5839/20 Номер провадження 22-ц/814/2361/22Головуючий у 1-й інстанції Мицик С.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя Чумак О.В.,

судді:Дряниця Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року, ухвалене суддею Мицик С.А., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У серпні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Лозівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.06.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13700,00 грн. Проте відповідачка належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 26.10.2020 року у розмірі 28278,18 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 21420,90 грн., за простроченими відсотками - 6857,28 грн. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість у сумі 28278,18 грн., а також понесені судові витрати по справі в розмірі 2102 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на рішення апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що Умови та правила надання банківських послуг є належним доказом на підтвердження того, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, яким погоджено усі істотні умови, а наявність за відповідачкою заборгованості за кредитом також підтверджена наданими доказами, що містяться у справі, яким суд першої інстанції надав неправильну правову оцінку.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 1 ст. 369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням поданого відзиву, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 03.06.2015 року ОСОБА_1 заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.14).

До копії Анкети-заяви позивач додав копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідачки (а.с. 15-57).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним Договором станом на 26.10.2020 становить 28278,18 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 21420,90 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 6857,28 грн. (а.с. 6-11).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримала три картки, остання з них мала термін дії до 12/21 (а.с.13).

З наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що з 08.08.2015 року здійснено банківську операцію «старт карткового рахунку», де відсутні відомості про початково встановлений кредитний ліміт. 08.08.2015 року встановлено кредитний ліміт відповідачу у розмірі 5000 грн., який цього ж дня зменшено до 300 грн. В подальшому кредитний ліміт збільшувався до 13700 грн., а 16.05.2019 зменшено до 0,00 грн. (а.с. 12).

Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт (тіло кредиту) найбільше становив 13700 грн. (а.с.12).

При цьому, у позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 21420,90 грн., який перевищує найвищий кредитний ліміт, встановлений банком.

Матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до вказаної суми.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір №б/н від 03.06.2015 у вигляді заяви-анкети не містить узгодження умов та порядку випуску та видачі відповідачу кредитних карток, а також узгодження умов та порядку щодо зміни умов кредитування та обслуговування кредитних карток, що стосується встановлення (зменшення/збільшення) кредитного ліміту. Не містить договір і строку повернення кредиту (користування ним).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.06.2015 за період з 08.08.2015 р. по 26.10.2020 р., заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2020 р. становить - 28278,18 грн., яка складається з: 21420,90 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6857,28 грн. - заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 6-11).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що сторони не обумовили в письмовому договорі, який складається з анкети-заяви, проценти за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також суд послався на те, що позивач не довів наявність простроченого тіла кредиту у сумі 21420,90 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому, під час звернення до суду позивачем долучено до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, у яких передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки та штрафи.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 червня 2015 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналізуючи зміст наданих Умов, суд визнає неможливим встановити чи діяли Умови, та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Умовами ознайомився та погодився відповідач.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених обставин.

Надані АТ КБ «Приватбанк» Умови та правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №711/1220/17.

Таким чином, витяг з Умов та правил, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua та наявні у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.06.2015 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги те, що в анкеті-заяві від 03.06.2015 р., яка підписана відповідачкою ОСОБА_1 , не міститься умов щодо сплати процентів, зокрема їх розміру, порядку і строків сплати, а також неустойки; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у суму 6857,28 грн.

Крім того, як встановив місцевий суд, і це підтверджується матеріалами справи, згідно виписки про рух коштів, наданої позивачем, відповідачка ОСОБА_1 користувалася банківською картою та сплачувала грошові кошти на погашення заборгованості (а.с.67-71).

Так, за період користування банківською карткою, а саме з 08.08.2015 р. по 26.10.2020 р., ОСОБА_1 було витрачено кредитних коштів у загальному розмірі 16064,41 грн.

При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором погашено за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2019 р. за тілом кредиту 13363,78 грн., за простроченим тілом кредиту 20779,36 грн., пені 1700 грн.; за період з 01.10.2019 по 26.10.2020 за простроченим тілом кредита-1062,11 грн., по простроченим відсоткам - 2183,10 грн. (а.с. 7-11).

Отже, сума, що перерахована на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, перевищує суму отриманих відповідачкою грошових коштів.

Зазначене свідчить про те, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості за тілом кредиту, проте банк зараховував вказані суми на непередбачені договором проценти та пеню.

Враховуючи те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 21420,90 грн. фактично є сумою, до складу якої включено невраховане погашення тіла кредиту, проценти та пеня, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки вказаної суми боргу.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», які зводяться до незгоди з ухваленим рішенням та фактично дублюють обґрунтування позовних вимог, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Висновки суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №711/1220/17, а також Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Підстав для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09.01.2023 р.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук