Справа № 462/3165/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Кирилюка А.І.,

за участю секретаря: Антощук А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представників третьої особи: Брюхаль Л.Б., Новосельска М.О.

свідка: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: / Франківська районна адміністрація Львівської міської ради/ про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду із згаданим вище позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить: визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що у них з відповідачем, за час перебування у шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки відсутнє виховання та догляд за сином. Крім цього, умови проживання дитини є неналежними. Вказує, що син самостійно виявив бажання проживати разом з ним. Щодо вимоги про стягнення аліментів зазначив, що кошти, які надавались відповідачу, остання використовувала для задоволення власних потреб. У зв`язку з наведеним, просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 18.07.2022 року відкрито загальне позовне провадження в справі. /а.с.21-22/

Ухвалою суду від 02.08.2022 року Залізничну РА ЛМР залучено в справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. /а.с.28-29/

Ухвалою суду від 21.10.2022 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог, Франківську РА ЛМР залучено в справу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. /а.с.65-66/

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала повністю, як у частині визначення місця проживання дитини, так і в частині стягнення аліментів.

Представники третьої особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначили про те, що ОСОБА_4 вправі самостійно вирішувати питання щодо проживання з батьком чи матір`ю.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що виявив бажання проживати разом з батьком.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.09.2008 року, за час якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується матеріалами справи. /а.с.7,10, 14/

Крім цього, судом встановлено, що позивач перебуває з ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі з 07.05.2010 року. /а.с.8/

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

Залізничною РА ЛМР, як органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність відібрання непонолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері ОСОБА_3 , без позбавлення її батьківських прав та передання його на виховання батькові ОСОБА_1 /а.с.38

Разом з тим, суд не приймає вказаний вище висновок органу опіки та піклування, оскільки такий наданий в межах предметах спору щодо відібрання дитини, а не зміненого предмета спору щодо визначення місця проживання дитини, тому, оскільки в даному випадку між сторонами існує реальний, а не ілюзорний спір, виходячи з інтересів дитини, які в даному випадку є привелійованими, суд не приймає такий висновок до уваги.

Крім цього, суд вказує, що ОСОБА_4 є неповнолітнім ІНФОРМАЦІЯ_3 (вік 17 років), тому своє місце проживання останній визначає за спільною згодою з батьками.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Відповідно до положень частини першої, другої статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно із частиною другою статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України?27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові ВС від 20.10.2020 року в справі №333/1013/17.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09,? § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначення місця проживання її з батьком не впливатиме на взаємовідносини матері та сина, оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє матері батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доцільність проживання ОСОБА_4 разом з позивачем його батьком, що забезпечить якнайкраще його інтереси.

Задовольняючи позов також в частині стягнення аліментів, суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок не залежить від матеріального становища батьків.

Згідно із ст.181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд, врахувавши положення ст.ст.182-183 СК України, оцінивши обставини справи, приймає до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_3 є працездатного віку, її матеріальне становище, приходить до висновку, що остання спроможний сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому, оскільки позивач 04.07.2022 року звернувся до суду, аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 /

Відповідач: ОСОБА_3 /зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 /

Третя особа: Франківська районна адміністрація ЛМР /місцезнаходження: м.Львів, вул.Ген.Чупринки, 85, /

Повний текст рішення складаний 16.12.2022 року.

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.