Номер провадження: 22-ц/813/8364/22
Справа № 509/1301/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Кутурланова О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Чорної Т.Г.

секретар судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Робул Анатолій Анатолійович, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області у складі судді Кириченко П.Л. від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з листопада 2013 року, від якого у них народилася дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 грудня 2019 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано, дочка фактично залишилася проживати разом з батьком.

Посилаючись на те, що відповідачка належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, вихованням дитини не займається, дитину не відвідує з кінця 2021 року, на теперішній час місце її перебування невідоме, при цьому він повністю опікується дитиною, її вихованням та утриманням, має всі умови для її розвитку та гармонійного зростання, просив суд для забезпечення найкращих інтересів дитини визначити місце проживання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Робул А.А., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що дитина на момент розгляду справи проживає з позивачем, який піклується про її розвиток та виховання, врахував прихильність дитини до батька, вік дитини, стан здоров`я батька та його спосіб життя, наявність у позивача постійного місця проживання та відсутність постійного місця проживання у відповідачки, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком та дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За положеннями ст.161 ЦК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.7)

Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Відповідно до судового наказу від 03.11.2021 року з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі ј всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Виконавчого комітету Відділу реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради від 27.08.2018 року № 14-811 ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.9), тобто за місцем проживання і реєстрації позивача (а.с.15).

Згідно довідок ТОВ «ВЕСТТ» ОСОБА_2 працює безперервно на постійній роботі на посаді монтажника будівельного в ТОВ «ВЕСТТ» та загальна сума доходів за період з квітня 2019 по вересень 2019 року становила 24 171,31 гривень (а.с.12-13).

Крім того, 15.01.2022 року сторони уклали між собою договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, де обоє погодили, що місцем проживання дитини, з урахуванням бажання самої дитини, батьки визначили за адресою:АДРЕСА_1 - місце проживання і реєстрації позивача (а.с.14-17)

Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування, надав висновок № 616 від 13.05.2022 року, згідно якого вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 (а.с.36-37) Висновок органу опіки та піклування базується на отриманій ним інформації з КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 «Колобок» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, Чорноморського ліцею №2 Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, акту обстеження умов проживання, іншими відомостями та під час спілкування безпосередньо з малолітньою ОСОБА_4 , згідно яких дитиною постійно займався її батько та бабуся, які забезпечили їй належні умови для виховання та гармонійного розвитку, батько слідкував за станом здоров`я дитини, при потребі звертався до медичного закладу, відводив до навчальних закладів, мати ж участі у вихованні дитини не приймала, а сама дитина бажає жити з батьком.

При цьому мати ОСОБА_6 до органу опіки та піклування для з`ясування думки щодо визначення місця проживання дитини не з`явилася.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач чинить будь-які перешкоди у спілкуванні, побаченні з донькою, а також її вихованні.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин справи та враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованні та розвитку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає, що скасування рішення суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини з батьком, з яким вона проживає тривалий період часу, то до якого емоційно прихильна, може призвести до непередбачуваних психологічних наслідків для дитини, завдати їй стресу, а тому не буде на цьому етапі відповідати її інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не має самостійного доходу є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 здатний забезпечити себе та доньку всіма необхідними умовами для життя, гармонійного розвитку та виховання дитини.

Посилання у апеляційній скарзі на ту обставину, що позивач перебуває у Федеративній Республіці Німеччині у статусі біженця не можуть бути прийняті судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на те, що Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

З огляду на ситуацію в країні, дії позивача щодо тимчасового виїзду за межі території України як раз і свідчать про врахування ним, як батьком, найкращих інтересів дитини з метою збереження її життя та здоров`я, а також забезпечення емоційного та психічного стану, і не є підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції).

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Робул Анатолій Анатолійович, залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: Н.В. Орловська

Т.Г. Чорна