Справа № 495/1540/22
№ провадження 2/495/1436/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

06 грудня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.,

справа № 495/1540/22,

особисто відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних,

представника позивача адвоката Саламаха О.В.,

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2022 року позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, просить суд: стягнути з відповідача на його користь: суму позики від 25.06.2021 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1 701 303,94 грн. (один мільйон сімсот одна тисяча триста три гривні дев`яносто чотири копійки) згідно договору позики від 25.06.21 року; витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 405,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним, ОСОБА_2 , з однієї сторони і ОСОБА_1 , з іншої, 25.06.2021 року було укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до умов якого він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1 646 461,00 грн. (один мільйон шістсот сорок шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня) на умовах строковості та зворотності, а відповідач зобов`язувався повернути вказану суму в строк до вересня 2021 року включно.

Але, всупереч умовам договору позики, станом на сьогоднішній день борг відповідачем не сплачено.

Надав до суду розрахунок індексу інфляції за весь час прострочення, а саме:

Сукупний індекс інфляції: (100,9/100) * (100,8/100) * (100,6/100) = 1,009*1,008*1,006=1,0232

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції: 1 646 461,00 * 1,0232 = 1 684 658,90 грн.

Загальна сума, що нараховується у зв`язку із зміною індексу інфляції за весь час прострочення сплати боргу 1 646 461,00 грн. грн., складає: 38 197,90 грн. (тридцять вісім тисяч сто дев`яносто сім гривень дев`яносто копійок).

Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми:

1 646 461,00 * 3 * 123/365/100 = 16 645,04 грн.

Розрахунок кількості днів заборгованості здійснювався з 01.10.2021 року до 31.01.2022 рік включно та становить 123 дні.

Отже, за договором позики від 25.06.2021 року (у формі боргової розписки) відповідач має сплатити йому 1 701 303,94 грн., що становить суму боргу (1 646 461,00 грн.) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (38 197,90 грн.), а також три проценти річних від простроченої суми (16 645,04 грн.).

Він неодноразово усно звертався до Відповідача з вимогою сплатити борг, однак борг на момент подання цього позову не сплачений.

У зв`язку з тим, що на момент пред`явлення позову відповідач так і не виконав умови договору позики від 25.06.2021 року, укладеного між ними, він і змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Не погоджуючись з позовними вимогами позивача, відповідач 15 вересня 2022 року надав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд визнати розписку недійсною, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити; зобов`язати позивача повернути йому документи на нерухоме майно останнього, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вказуючи, що не визнає позов ОСОБА_2 до нього, ні якого договору позики не було, взагалі ця розписка є недійсною, оскільки на справді будь-яких коштів від ОСОБА_2 (позивача) він не отримував, а заявлені ОСОБА_2 (позивачем) позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та таким, що задоволенню не підлягають.

Позивач ввів в оману суд, скривши справжню правову природу правовідносин між ними, та намагається таким чином вирішити свої неправомірні грошові питання.

Наполягає, що з ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з 2017 року по червень 2021 року, працював менеджером об`єктних продаж в ПП АЛЬФА-ГРАНТ", "АЛЬФА-ЛЮКС" ( ОСОБА_2 є власник та керівник ПП "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "АЛЬФА-ГРАНТ", подалі ПП «АЛЬФА-ЛЮКС").

Офіційно він не був оформлений, але даний факт підтверджується письмовими доказами: довідкою від 22 квітня 2020 року, що він є представником компанії, накладними.

Договір про матеріальну відповідальність між ним та ОСОБА_2 також не укладався.

Він, як менеджер здійснював торгівлю будівельними матеріалами в Одесі, в Одеській області та інших близьких регіонів, пошук клієнтів, відвідування торгових точок з продажами будівельних матеріалів, пошук будівельних об`єктів, відвідування офісів будівельних компаній, укладання договорів про співпрацю, супроводження будівельного об`єкту з початку і до кінця будівництва, продаж матеріалів клієнту, контроль повернення грошових коштів.

У 2021 році на фірмі з`явилася посада начальника служби безпеки, яку зайняв колишній працівник правоохоронної структури ОСОБА_3 (колишній старший оперуповноважений по о/в справам ГУБОЗ МВС України).

В червні 2021 року йому було заявлено, що в його обороті є нестача (сума не була озвучена)- неоплачувані борги клієнтів, і їх треба повернути, в противному випадку вони ( ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ) його посадять за те, що начебто він вкрав ці гроші.

Він попросив надати йому документальне підтвердження нестачі, доступ до коштів від укладених договорів мали касир та бухгалтерія.

Натомість під психологічним тиском, що вони знають все, де він живе, живуть його рідні і близькі, що в нього є донька, що вони його посадять, та можуть і вбити, погрозою застосування фізичного насилля, ним під диктовку ОСОБА_3 була написана розписка про фактично не існуючий борг і були неправомірно відібрані ОСОБА_3 документи на квартиру в рахунок «боргу», під заставу та як гарантію, що він не втече .

При цьому, Позивача не було.

Саме ОСОБА_3 була озвучена сума 1 646 461 грн, також ОСОБА_3 заявив, що виконує доручення ОСОБА_2 (Позивача).

Фактично грошові кошти за цією розпискою він не отримував та навіть сама сума викликає питання, як можна в борг давати такі кошти, якщо у «позичальника» не має навіть одної гривні.

Не дивлячись на те, що він написав розписку та віддав документи на квартиру подалі до нього було застосовано Позивачем, ОСОБА_3 та ще двома невідомими в масках фізичне насилля, фактично тортури, в наслідок ударів, нанесених йому Позивачем, позивач зламав собі палець, з нього вимагали 1 646 461 грн., вибивали визнання, що начебто він вкрав ці гроші в травні 2021 року, застосовували аудиозапис та попередили, щоб він не думав кудись виїхати, так як вони все рівно його знайдуть.

ОСОБА_3 кричав, що у нього зв`язки в правоохоронних органах, що він не повинен жити.

Йому було заявлено, якщо він не дасть гроші в сумі 1 646 461 грн., то у нього не тільки заберуть квартиру, а і дім батьків.

Писав він розписку не з власної волі, а внаслідок застосування до нього психічного та фізичного тиску з боку ОСОБА_3 , позивача ОСОБА_5 .

Аналогічна ситуація була і з іншими працівниками.

Крім того, Позивачем йому не була виплачена заробітна плата за квітень,травень,червень 2021 року.

Заперечує, що розписка є договором позики, зміст її розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, складена не за наслідками отримання грошей у позику, а під впливом інших обставин.

Наполягає, що між ним (Відповідачем) та ОСОБА_2 (Позивачем) не виникли правовідносини позики, кошти реально Позивачем не передавались, справжня правова природа правовідносин між ним та Позивачем виникла внаслідок трудової діяльності; розписка була написана ним не з власної волі, а проти його волі, під застосуванням фізичного та психічного тиску з боку позивача та є недійсною.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

25 березня 2022 оку Ухвалою суду відмовлено представнику позивача у задоволені заяви про забезпечення позову.

28 березня 2022 року Ухвалою суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

17 травня 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на наполягає на їх задоволені, зазначивши при цьому, що відповідачем особисто написана розписка про отримання грошових коштів, його доводи стосовно написання її під впливом не доведені.

Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просив суд в задоволені позову відмовити, з підстав викладених у відзиві, зазначивши, що дійсно розписка ним підписана та складалась, однак під впливом зі сторони позивача.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 , з однієї сторони і ОСОБА_1 з іншої, 25.06.2021 року було укладено договір позики у формі боргової розписки, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1 646 461,00 грн. (один мільйон шістсот сорок шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня) на умовах строковості та зворотності, а відповідач зобов`язувався повернути вказану суму в строк до вересня 2021 року включно.

Як вбачається з письмової розписки, складеної та підписаної власноручно відповідачем, що не заперечується відповідачем в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти, які зобов`язався повернути до вересня 2021 року.

Станом на день звернення до суду 23 березня 2022 року, борг відповідачем за договором позики від 25 червня 2021 року повернуто не було.

Нормативне обґрунтування

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

У постанові ВСУ від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц, суд вказав про наступне: досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.

У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі №473/995/18,від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 625, 1050 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у цій справі, суд встановив, що боргова розписка від 25 червня 2021 року, містить усі необхідні умови, а саме: імена сторін зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника та має справжню правову природу укладеного договору позики, оскільки сама по собі та в сукупності з іншими дослідженими у справі доказами підтверджують не лише факт укладення договору позики, а й отримання боржником від кредитора грошових коштів у розмірі 1 646 461, 00 грн.

Наявність у сторін вказаної розписки та надання її оригіналу суду як доказ підчас розгляду справи, свідчить проте, що боргове зобов`язання невиконане боржником у визначений в розписці строк.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , надав до суду в якості доказів: довідку від 22 квітня 2020 року, виписки з квитанцій без зазначення дати, видаткові накладні від 24 квітня 2020 року, 17 травня 2021 року та копію Постанови ВС України, та вказував на безгрошовість договору позики, а саме складання розписки без фактичної передачі грошових коштів внаслідок застосування до нього психологічного тиску, та того, що він працював у позивача.

Разом з тим, вказав, що працював неофіційно, був в подружніх відносинах з позивачем багато років, трудовий договір ним з позивачем не укладався.

Суд ставиться критично до наведених стверджень, та не вбачає взаємопов`язаності правовідносин, що випливають з розгляду даної цивільної справи з наведеними у відзиві ОСОБА_1 обставинами, з підстав того, що в жодних документах наданих до суду відсутні відомості стосовно знаходження відповідача у трудових відносинах з позивачем саме на час складання розписки, тобто на 25 червня 2021 року, та доказів вказаного матеріали справи не містять.

Більш того, суд не сприймає як доказ вчинення психологічного тиску під час написання оскаржуваної розписки з боку позивача, оскільки як пояснив відповідач в судовому засіданні він не звертався з цього приводу до правоохоронних органів або суду.

Підстав, які перешкоджали у написанні заяви про вчинення шахрайства та психологічного тиску в примусовому написанні оскаржуваної розписки, що була складена та підписана власноручно відповідачем ще 25.06.2021 року, одразу ж після даного правопорушення, у разі його наявності, позивачем не вказано.

Наявність у відповідача родини, внаслідок чого у нього були побоювання за них, та погроз, внаслідок чого відповідач змушений був написати розписку не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи та жодного належного і допустимого доказу вчинення тиску та погроз до нього зі сторони позивача не надано.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

У статті 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

При цьому, для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 907/113/18).

Однак, позивач не звертався до суду з позовом про визнання договору позики недійсним з підстав безгрошовості та написання розписки внаслідок застосування до нього психологічного тиску.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

У ч.3 ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач довів обґрунтованість своїх вимог, в той час як відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Крім того, відповідачем не заявлялось жодного клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на предмет установлення факту виконання рукописного тексту та підпису під впливом будь-яких факторів, або судово-лінгвістичної експертизи на предмет складання тексту розписки самостійно чи за участі іншої особи тощо.

Враховуючи усе вищевикладене, а саме те, що відповідачем власноручно була складена та підписана розписка про отримання ним у борг /позику/ від позивача грошових коштів, враховуючи наявність обов`язкового зазначення дати її повернення та моменту отримання, суд виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, вбачає справжню правову природу укладання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики від 25.06.2021 року, а отже приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Всупереч умовам договору позики, станом на сьогоднішній день борг відповідачем не сплачено.

Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем індексу інфляції за весь час прострочення та вважає, що дійсно сукупний індекс інфляції: (100,9/100) * (100,8/100) * (100,6/100) = 1,009*1,008*1,006=1,0232.

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції: 1 646 461,00 * 1,0232 = 1 684 658,90 грн.

Загальна сума, що нараховується у зв`язку із зміною індексу інфляції за весь час прострочення сплати боргу 1 646 461,00 грн. грн., складає: 38 197,90 грн. (тридцять вісім тисяч сто дев`яносто сім гривень дев`яносто копійок).

Розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми: 1 646 461,00 * 3 * 123/365/100 = 16 645,04 грн.

Розрахунок кількості днів заборгованості здійснювався з 01.10.2021 року до 31.01.2022 рік включно та становить 123 дні.

Отже, за договором позики від 25.06.2021 року (у формі боргової розписки) відповідач має сплатити позивачу 1 701 303,94 грн., що становить суму боргу - 1 646 461,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 38 197,90 грн., а також три проценти річних від простроченої суми - 16 645,04 грн.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем за подачу позову було сплачено 12405 грн судового збору згідно квитанції від 04.02.2022 року, прийнявши до уваги обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 524, 533, 536, 625, 638, 1046, 1046-1049 ЦК України, ст.12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛ И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних - задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 25.06.2021 року в розмірі 1 646 461, 00 грн. (один мільйон шістсот сорок шість тисяч чотириста шістдесят одна гривня)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення боргу у розмірі 38 197, 90 грн. ( тридцять вісім тисяч сто дев`яносто сім гривен дев`яносто копійок), три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 16 645, 04 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 405, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 15 грудня 2022 року.

С У Д Д Я :