Справа № 398/2203/22
провадження № 2/694/358/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
13.12.2022 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Федорець С.В.,
за участю секретаря Літвін Н.М.,
Позивач звернулася до Звенигородського районного суду Черкаської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_2 . Офіційно шлюб між ними зареєстрований не був, проте вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, що було встановлено рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. По день смерті ОСОБА_2 вони проживали разом з позивачкою однією сім`єю. Після його смерті залишилася спадщина земельна ділянка площею 2,40 га на території Гусаківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Разом з ним за цією адресою був зареєстрований його рідний брат, ОСОБА_3 . Таким чином, нотаріус зазначив, що брат померлого є спадкоємцем другої черги, вважається таким, що фактично прийняв спадщину, а позивачка як спадкоємець четвертої черги права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 не набуває. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У позасудовому порядку позивач позбавлена можливості вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але від адвоката надійшла заява з проханням слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК Українипередбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно до наданої копії свідоцтва про смерть (а.с. 6), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку.
Згідно до витягу зі спадкового реєстру, заповіту ОСОБА_2 не складено (а.с. 52-54).
Як вбачається з наданої копії спадкової справи №02-14, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від позивачки, ОСОБА_1 , до нотаріуса надійшла заява про прийняття спадщини (а.с. 46). Більше із відповідними заявами ніхто не звертався.
Позивачка стверджує, що по день смерті ОСОБА_2 вона проживала з ним однією сім`єю.
Цей факт підтверджується рішенням Олександрівського міськраойнного суду Кіровоградської області від 18.03.2020 року (а.с. 8-9), згідно до якого, судом встановлено факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживав по АДРЕСА_3 , хоча був зареєстрований по АДРЕСА_2 .
Також, факт проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 підтверджено довідкою Добронадіївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, що наявна у матеріалах спадкової справи після його смерті (а.с.81).
ЦК України врегульовано порядок здійснення права на спадкування.
Згідно ч.1,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1221, ч.1 ст. 1222, ч.1 ст. 1258, 1261 ЦК України:
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно до статті 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно до статті 1264 ЦК України, У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, брат померлого ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги, а позивачка четвертої.
Згідно ч.1-3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Таким чином, цілком обгрунтованими є доводи позивачки про те, що, оскільки брат померлого, ОСОБА_3 , на час смерті ОСОБА_2 фактично разом з ним не проживав, неможна його вважати таким, що прийняв спадщину. Заяви ж про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 , як вбачається з матеріалів спадкової справи, у шестимісячний строк, встановлений законодавством, до нотаріальної контори не подав.
З огляду на наведене, цілком обгрунтованим є посилання позивачки на те, що, оскільки вона є спадкоємцем наступної черги після брата померлого, він спадщину не прийняв, вона ж подала у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, то вона має право на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .
Згідно ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як зазначено у ч. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.
Відсутність факту офіційного визнання оформлення спадкових прав перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.
Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 передбачено, що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
До того ж, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і її права підлягають захисту.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Звенигородської міської ради Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду безпосередньо або через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Суддя: Світлана ФЕДОРЕЦЬ