Єдиний унікальний номер судової справи 225/7688/21
Номер провадження 2/225/257/2022
РІШЕННЯ

іменем України

23 листопада 2022 року Дзержинський міський суд Донецької області

у складі головуючого-судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Андрієвої Т.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 12.09.2014 заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області шлюб між ним на відповідачем був розірваний. Про вказане рішення суду йому стало відомо лише 07.10.2021. До теперішнього часу в квартирі, яка є власністю відповідача, знаходиться його особисте майно, що не є спільним майном подружжя. До реєстрації шлюбуйому на праві власності належали особисті речі, меблі (письмовий стіл, комод, меблевий гарнітур до вітальні, який називають стінкою), які він перевіз до відповідача після реєстрації шлюбу. Крім того, під час спільного проживання йому особисто подарувала мати новий холодильник та коштовне дзеркало, та дала гроші у розмірі 2500 грн. для купівлі водонагрівального баку.

Відповідач зазначені грошові кошти витратила на свої потреби, повертати їх не збирається.

ОСОБА_1 просить витребувати із чужого володіння ОСОБА_3 холодильник, письмовий стіл, меблевий гарнітур до вітальні, комод, дзеркало та грошові кошти в розмірі 2500 грн.

Провадження у справі відкрито 22.12.2021.

11.10.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначений судовий розгляд справи.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, крім того зазначив, що вказане майно на яке він просить витребувати у відповідача було придбано під час шлюбу.

Відповідач в суді проти позову заперечувала.

Крім того відповідачем наданий відзив на позов, в якому вона зазначає, що заперечує проти позову через його необґрунтованість, майно, яке просить позивач витребувати у відповідача не має ідентифікуючи ознаки, крім того таке майно взагалі відсутнє у відповідача.

Свідок ОСОБА_4 в суді пояснив, що він є знайомим ОСОБА_1 , був у нього дома в м. Торецьку, коли ОСОБА_1 був у шлюбі з ОСОБА_3 . Йому відомо, що ОСОБА_1 купував меблі, які саме йому не відомо, також купував холодильник.

Свідок ОСОБА_5 в суді повідомила, що вона давала у 2009 році сину ОСОБА_1 гроші в сумі 2500 грн., коли син перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Для чого гроші він брав, їй не відомо. Проте ці гроші використала ОСОБА_2 , та не повертає їх.

Свідок ОСОБА_6 в суді повідомив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , йому відомо, що вони перебували у шлюбі, яке вони купували майно йому не відомо.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.09.2014 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 16.03.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області,за актовим записом №39, розірвано.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої таке майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15- ц (провадження № 61-4812св18) вказав, що "застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Аналіз ст. 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ с абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив витребувати із чужого володіння ОСОБА_3 холодильник, письмовий стіл, меблевий гарнітур до вітальні, комод, дзеркало та грошові кошти в розмірі 2500 грн.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В даній справі відсутні індивідуальні ознаки майна, яке перебуває у відповідача та яке позивач просить витребувати, а також докази, що таке майно, що перебуває у відповідача належить позивачу.

Тобто, позивачем не наданий жодний доказ, який би підтверджував наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги щодо підтвердження наявності належного йому майна у незаконному володінні відповідача.

При цьому показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не доводят обставин, на які посилається позивач, а тому не є доказами у справі.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів належності саме йому вказаного майна, перебування цього майна у відповідача, можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з його недоведеністю.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про сплив позовної давності, суд зазначає, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12,81,263-265,341,342 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про витребування майна із чужого володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя Є.В. Челюбєєв