Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1568/21

Провадження № 2/126/105/2022

"07" листопада 2022 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Янчуком О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 з тих підстав, що як стверджує 25.03.2021 ОСОБА_2 отримала від нього грошові кошти в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. для власних потреб на умовах розписки. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування зобов`язання. Відповідачкою з моменту отримання позики до дати подачі позову не було здійснено жодного платежу а ні за сумою розписки, а ні по сплаті відсотків за користування коштами. Відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала, чим порушила умову розписки. Станом на 25.06.2021 заборгованість ОСОБА_2 складає 11 990 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн., а саме: прострочена заборгованість за основною сумою боргу - 11 000 грн.; плата за користування кредитом - 990 грн. (11000/100 % *3 %*3 місяці). Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розпискою від 25.03.2021 в розмірі 11 990 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. та 908 грн. витрат зі сплати судового збору.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу в його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 надала заяву, в якій позов не визнає, оскільки ніяких грошей в борг від позивача вона не отримувала. Просить в задоволенні позову відмовити та розглянути справу без її участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно розписки від 25.03.2021 відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у певний строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року N 6-1967цс15.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа.

Саме такий правовий висновок про застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14.

Зокрема, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

З копії заяви відповідачки ОСОБА_2 , адресованої начальнику ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, яка міститься в матеріалах справи, встановлено, що 25.03.2021 ОСОБА_1 ще з однією особою на автомобілі приїхали до неї та повідомили їй, що її син два роки тому викрав у сина ОСОБА_1 телефон вартістю 10 000 грн. Вона їм пояснила, що з сином не спілкується, проте вони запропонували написати їм розписку про те, що її син з ними розрахується, інакше будуть проблеми. Ці люди посадили її в автомобіль, дали ручку та чистий аркуш паперу і вона написала свої дані і що її син розрахується з ОСОБА_1 . Ці люди використали її анкетні дані та підпис, а текст підробили.

Крім того, з наданих в попередніх засіданнях показань самого позивача ОСОБА_1 встановлено, що він грошові кошти відповідачці ОСОБА_2 не надавав.

Разом з тим, надана позивачем на підтвердження укладення договору позики розписка не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки з її змісту відсутня фіксація факту передачі грошових коштів від позивача ОСОБА_1 в якості позики із зобов`язанням відповідача ОСОБА_2 їх повернення.

Таким чином, з огляду на те, що розписка може підтверджувати факт укладення договору позики, однак лише в тому випадку, коли в ній вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку, надана ж позивачем розписка не підтверджують в розумінні положень ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до частини 1 та частини 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, оскільки не було доведено факту укладення між сторонами договору позики та відповідно факту існування боргового зобов`язання, суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою є неоґрунтованним, тому за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 260, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол