Провадження № 22-ц/801/2027/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 рокуСправа № 127/11526/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, Служба у справах дітей Вінницької обласної державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 12711526/18 за апеляційною скаргою адвоката Чернілевської Р. В. в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В.,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2018 року Публічне акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, Служби у справах дітей Вінницької обласної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позов мотивований тим, що 03 жовтня 2005 року між АППБ «Аваль» (правонаступником є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/035-43/30599, за умовами якого ОСОБА_1 був наданий кредит в сумі 37 700 доларів США на період з 03 жовтня 2005 року до 02 жовтня 2025 року із щомісячною сплатою процентів у розмірі 12,5% річних та пені при порушенні зобов`язання.

У подальшому було укладено додаткову угоду № 1 від 18 березня 2010 року, якою строк остаточного погашення кредиту продовжено до 02 січня 2032 року та додаткову угоду № 014/035-43/30599/81-1-0-00/12446 від 27 серпня 2015 року, якою рефінансовано кредит у іноземній валюті (доларах США) гривневим кредитом.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (з додатковими угодами), відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/035-43/30599 станом на 22 жовтня 2015 року в сумі 474 491 33 грн, з яких: заборгованість за процентами в розмірі 51 119,32 грн; поточна заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню в розмірі 423 372,01 грн, у тому числі прострочена - 2798, 81 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором «014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року у сумі 1 240 465,89 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею - 78,1 м2, житловою - 43,7 м2, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі внутрішньобанківської оцінки, - 1 200 342 грн; виселити без надання іншого житлового приміщення та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року (з додатковими угодами) у розмірі 948 982, 66 грн, з яких: 423 372, 01 грн - заборгованість за кредитом, 51 119, 32 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 474 491, 33 грн - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., за реєстром № 4921, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2005 року, шляхом продажу іпотечного нерухомого майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Відстрочено виконання судового рішення до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року - без змін.

31 березня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2022 року адвокат Чернілевська Р. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити.

Викласти текст рішення у такій редакції: «у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року у розмірі 500 073,63 грн, з яких: 423 372,01 грн - заборгованість за кредитом, 51 119,32 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 25 582,30 грн - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. за №4921, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. за № 4918, шляхом продажу іпотечного нерухомого майна».

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12 грудня 2022 року о 10:00 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заочне рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що 06 серпня 2015 року кредитор надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором та звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, відтак в односторонньому порядку змінив умови договору та зобов`язання щодо строку його дії.

Після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося з 06 жовтня 2015, а тому сума заборгованості, в рахунок погашення якої судом звернуто стягнення на предмет іпотеки визначена судом з порушенням норм матеріального права.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного нарахування за цим кредитним договором.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Указує, що відповідачем неправильно трактуються норми ЦК України та правові позиції Верховного Суду щодо порядку нарахування пені.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 03 жовтня 2005 року між АППБ «Аваль» (правонаступником є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/035-43/30599, за умовами якого банк надав останній кредитні кошти в сумі 37 700 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 02 жовтня 2025 року із щомісячною сплатою процентів у розмірі 12,5% річних та пені при порушенні зобов`язання.

Додатковою угодою № 1 від 18 березня 2010 року строк остаточного погашення кредиту продовжено до 02 січня 2032 року.

Додатковою угодою № 014/035-43/30599/81-1-0-00/12446 від 27 січня 2015 року рефінансовано кредит в іноземній валюті (доларах США) гривневим кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року було укладено договір іпотеки (з додатковими угодами), за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року станом на 22 жовтня 2015 року в сумі 474 491,33 грн, з яких: заборгованість за процентами в розмірі 51 119,32 грн; поточна заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню в розмірі 423 372,01 грн, в тому числі прострочена - 2 798,81 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Апеляційна скарга адвоката Чернілевської Р. В. подана в інтересах ОСОБА_1 містить інші доводи ніж ті, що були предметом перегляду апеляційним судом за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в загальному порядку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржує лише в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема визначення розміру пені, тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачкою, що пов`язані з отриманням нею кредитних коштів та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Пред`явлення вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну в односторонньому порядку строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зроблено висновок, що:

«право кредитодавця нараховувати обумовлені в договорі відсотки та неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховної Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц та у справі № 317/962/15-ц від 07 лютого 2022 року.

З матеріалів справи слідує, що 06 серпня 2015 року банком надіслана ОСОБА_1 вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, яка останній не вручена та повернута за закінченням терміну зберігання (т.3, а. с. 187-187 зворот).

08 грудня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором (т. 3, а. с. 185-186).

З наведеного слідує, що строк дії кредитного договору № 014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року закінчився 08 грудня 2015 року, тому після цієї дати договірні відносини не підлягають застосуванню, оскільки пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, позивач як кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів.

Колегія суддів дійшла висновку, що стягнення пені, нарахованої після 08 грудня 2015 року є безпідставною та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

З вимогою про стягнення з ОСОБА_1 санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України позивач не звертався.

Таким чином, розмір пені необхідно обраховувати за період з 03 жовтня 2005 року по 07 грудня 2015 року (08 грудня 2015 року - закінчився строк дії кредитного договору).

З наданого банком розрахунку заборгованості слідує, що на час пред`явлення позову про стягнення боргу розмір пені становив 41 547,43 грн (т.1, а. с. 8).

З наведеного слідує, що позовні вимоги про стягнення пені є доведеними на суму 41 547,43 грн. Після 08 грудня 2015 року банк нараховував пеню без належних правових підстав.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що термін дії договору закінчився 05 жовтня 2015 року, оскільки відсутні докази отримання відповідачами вимоги про дострокове погашення кредиту. Такою вимогою слід вважати дату подання позову до суду, а саме 05 грудня 2015 року.

Отже, зколегія суддів приходить до висновку, що необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року (з додатковими угодами) у розмірі 516 038,76 грн (п`ятсот шістнадцять тисяч тридцять вісім гривень 76 коп.), з яких: 423 372,01 грн - заборгованість за кредитом, 51 119,32 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 41 547,43 грн - пеня.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду в частині стягнення пені.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що зміна рішення суду першої інстанції не призвела до збільшення обсягу задоволених позовних вимог, судові витрати у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Чернілевської Р. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2018 року в частині задоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити.

Викласти текст рішення у такій редакції: «у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/035-43/30599 від 03 жовтня 2005 року у розмірі 516 038,76 грн, з яких: 423 372,01 грн - заборгованість за кредитом, 51 119,32 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 41 547,43 грн - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. за №4921, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. за № 4918, шляхом продажу іпотечного нерухомого майна».

В іншій частині заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук