ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/227/22 Номер провадження 22-ц/814/2422/22Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчук Анни Сергіївни на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошової коштів,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошової коштів.

В обґрунтування позивних вимог зазначала, що у період з 23.06.2020 року по 25.08.2020 року позивач перерахувала відповідачу грошові кошти у сумі 191 435,00 грн.

Жодних договорів між сторонами не укладалось, а тому позивач вважає, що відповідач набула грошові кошти за відсутності достатніх правових підстав.

Відповідач відмовилась добровільно повернути сплачені кошти, а тому має заборгованість у загальній сумі 226 556,12 грн., з яких основний борг - 191 435,00 грн., 3 відсотка річних - 8050,50 грн., інфляційні втрати 27 070,62 грн

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму грошових коштів у загальній сумі 226 556,12 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача, подавши апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що відсутні правові підстави для стягнення переданих відповідачу позивачем грошових коштів як безпідставно набутих.

Звертав увагу суду, що між сторонами не було укладено жодного договору, а отже відповідач набула спірні грошові кошти без належної правової підстави.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що з роздрукованої виписки по картці позивача за період з 03.06.2020 року по 05.09.2020 року вбачається, що з її карткового рахунку НОМЕР_1 на картковий рахунок відповідача НОМЕР_2 було перераховано грошові кошти у загальній сумі 191 435,00 грн.

Позивач здійснювала платежі по перерахуванню коштів через платіжну систему "Приват24" та отримувачем зазначено ОСОБА_2 .

Крім того, місцевим судом взято до уваги, що кошти перераховувались позивачем не одноразово протягом двох місяців (12 платежів за період з 23.06.2020 року по 25.08.2020 року), а також те, що після перерахування позивач звернулась до відповідача щодо повернення коштів більш ніж через рік.

Відмовляючи у задоволенні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, при цьому, дослідивши надані сторонами докази, місцевий суд зробив висновок, що позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Вказане відповідає правовим висновкам зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як у відзиві на позовну заяву так і у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що її матір`ю, ОСОБА_3 позивачу було надано послуги з консультації та посередництва в укладенні трудового договору та отримання робочої візи за кордоном. Зазначені обставини підтверджені відповідними доказами.

З приєднаного до матеріалів справи листа компанії ООД-ВАРНА вбачається, що громадянка ОСОБА_3 , як є матір`ю ОСОБА_2 зверталася до компанії у вересні 2020 року, з метою оформлення дозволу на роботу та проживання ОСОБА_1 . Також, вказаний факт підтверджується наявним в матеріалах справи поясненнями ОСОБА_3 .

У апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що місцевим судом повно і всебічно не було дослідження всі обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, представник позивача вказує, що висновок суду про регулярний характер перерахування позивачем грошових коштів на картковий рахунок відповідача є безпідставним, оскільки таке перерахування було помилковим.

Колегія суддів не бере вказані доводи до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що перерахування здійснювалось не одним платежем та протягом двох місяців, що спростовує твердження про помилковість платежів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведене вище свідчить про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчук Анни Сергіївни - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак