05.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/7045/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7045/21
Номер провадження 2/205/924/22
05 вересня 2022 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
13.08.2021 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 30.05.2005 року позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір DNL0GB03204919, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 69 171 дол. США на термін до 26.05.2025 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
У забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно якого останній несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за виконання договору.
Банк зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав ОСОБА_1 кошти в розмірі 69 171 дол. США. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, погашення в установлені договором строки та розмір не здійснювала.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка за період з 19.03.2018 року по 19.03.2021 року становить 5 277,90 дол. США та складається з 5 277,90 дол. США - 3 відсотків річних від простроченої суми.
Позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, однак, вимога залишена без задоволення.
На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № DNL0GB03204919 за період з 19.03.2018 року по 19.03.2021 року в розмірі 5 277,90 дол. США, що за курсом 27,68 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.03.2021 року складає 146 092,27 грн.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено строк відповідачу для подання відзиву на позов.
25.01.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Куснер Н.О. ознайомилася з матеріалами справи, в тому числі з ухвалою про відкриття провадження, однак, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк від відповідача відзив на позов не надійшов.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кізима О.В. письмово просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки не повідомив.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Куснер Н.О. у судове засідання повторно не з`явилися. Про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Від представника ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вжити якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Враховуючи, що за заявами представника ОСОБА_1 адвоката Куснер Н.О. 28.02.2022 року та 09.06.2022 року розгляд справи було відкладене, враховуючи, що сторонам було надано достатньо часу для подання заяв та клопотань з процесуальних питань, а також розумність строків розгляду справи, суд не вбачає підстав для чергового відкладення розгляду справи.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що 30.05.2005 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір DNL0GB03204919. Також 30.05.2005 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки DNL0GB03204919, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30.05.2005 року № DNL0GB03204919, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 57 400 дол.США, а боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 57 400 дол.США у строк до 26.05.2025 року включно, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % за місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячну комісію 0,14 % (а.с.11).
Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, як солідарні боржники.
Банком 06.04.2021 року направлено відповідачам повідомлення, у яких повідомлено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором прострочена заборгованість складає 722 851,48 дол.США, з яких 58 589,88 дол.США заборгованість за кредитом, 141 218 дол.США заборгованість по процентам за користування кредитом, 241,08 дол.США заборгованість по комісії, 522 802,27 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також в зазначеному повідомлені вказано, що відповідачі мають погасити прострочену заборгованість у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, а в разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк Банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.6-8).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
У позові Банк просить стягнути з відповідачів 3 відсотки річних від простроченої суми, які складають 5 277,90 дол. США, на нараховані відповідно до наданого розрахунку 3 відсотків річних на суму основної заборгованості за договором в розмірі 58 589,88 дол.США (а.с.4) за період з 19.03.2018 року до 19.03.2021 року.
У підтвердження своїх вимог позивач надав: копію кредитного договору, яка є нечитаємою, копію договору поруки, повідомлень та докази їх направлення відповідачам, копії їх паспортів та ідентифікаційних кодів, відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, копію банківської ліцензії виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, першу та другу сторінки статуту Банку.
Однак, зазначені докази у своїй сукупності не підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Банком у розмірі 58 589,88 дол.США, а також не доводять права нарахування Банком на вказану суму 3 відсотків річних за період з 19.03.2018 року до 19.03.2021 року.
Також, як вбачається з копії договору поруки, Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 57 400 дол. США, тому вказана у розрахунку (а.с.4) сума основного боргу за кредитом у розмірі 58 589,88 дол. США суперечить наданим доказам.
При цьому, сама позовна заява не містить жодного правового обґрунтування нарахування 3 відсотків річних, а з наданих доказів право на їх нарахування не вбачається.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банк з огляду на необґрунтованість позову та недоведеність позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відшкодування не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 79-81 141, 223, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.
Судові витрати позивача покладаються на нього.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Г. Остапенко