Номер провадження: 22-ц/813/2978/22
Справа № 521/350/21
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 31 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про зняття арешту, третя особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

встановив:

13.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з про усунення перешко у здійсненні права власності шляхом припинення обтяження (а.с.1-7).

В подальшому, після усунення недоліків позовної зави, а саме: 19.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»)про зняття арешту, зазначивши третьою особою Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі -Перший Малиновський ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса)), посилаючись на те, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2018 року на все його нерухоме майно накладено арешт (а.с.22-31).

В позову позивач зазначив, що 04.01.2021 року він отримав відповідь з Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), з якої вбачається, що винести постанову про скасування арешту з нерухомого майна не уявляється можливим, так як матеріали виконавчого провадження було знищено за закінченням терміну зберігання.

Посилаючись на те, що матеріали виконавчого провадження знищені, позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Скасовано обтяження у вигляді арешту та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладене на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , відповідно до запису про обтяження 24717636 від 07.02.2018 року, сформованого о 11:56:43, державним реєстратором Заліпаєвим Юрієм Валерійовичем, Першого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, відповідно до Постанови про арешт майна боржника, серія та номер 16973345, виданої 22.01.2018 року, видавник: Головний державний виконавець Першого Малиновського ВДВС м. Одеси, Заліпаєв Ю.В.

Зобов`язано Перший Малиновський ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса) припинити дію арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 , відповідно до запису про обтяження 24717636 від 07.02.2018 року, сформованого о 11:56:43, державним реєстратором Заліпаєвим Ю.В., Першого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, відповідно до Постанови про арешт майна боржника, серія та номер 16973345, виданої 22.01.2018 року, видавник: Головний державний виконавець Першого Малиновського ВДВС м. Одеси, Заліпаєв Ю.В., шляхом внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідного запису.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2021 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином сповіщені про час і місце судового засідання (а.с. 133-140).

Враховуючи, що жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, та відкладення у зв`язку з цим судового розгляду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 07.12.2022 року, а датована 19.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше ніж півтора року (а.с. 93-94), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що представники обох сторін надали суду клопотання про слухання справи в їх відсутність і відсутність позивача ОСОБА_1 , на підставі наявних у справі доказів (а.с.141-145).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №16973345 від 22.01.2018 року на все нерухоме майно позивача ОСОБА_1 було накладено арешт.

Із листа-відповіді Першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ від 28.12.2020 року №40206 вбачається, що винести постанову про скасування арешту з нерухомого майна не уявляється можливим, так як матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання (3 роки) (а.с.17).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Крім того, відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Також суд зазначив, що відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Детальний аналіз норм діючого законодавства, дає змогу зробити висновок, що після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен зняти арешти та інші обмеження, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій, оскільки накладені обтяження позбавляють можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном.

З такими висновками погоджується колегія суддів, однак судом не було враховано, що всі дії по знаттю арешту та інших обмежень, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій, здійснюються особою, якою накладено арешт та інші обмеження, які накладаються на майно впродовж виконання виконавчих дій, в даному випадку Першим Малиновським ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), а не стягувачем, яким в даному випадку є відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Так, із первісної позовної заяви вбачається, що 04.01.2021 року позивач отримав відповідь з Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), з якої вбачається, що винести постанову про скасування арешту з нерухомого майна не уявляється можливим, так як матеріали виконавчого провадження було знищено за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищені, позивач звернувся до суду з позовною заявою. Отже позивач вважає, що його права порушені саме бездіяльністю посадових осіб Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі при закритті виконавчого провадження, а тому вимоги у позові були направлені теж до Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі, а не до АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, позивачем не зазначено, яким чином відповідач, в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» порушив його права, та що саме порушив відносно нього. З цього приводу колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в даній справі є неналежним відповідачем.

Більше того, оскаржуваним судовим рішенням зобов`язано Перший Малиновський ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), тобто третю особу, припинити дію арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до запису про обтяження 24717636 від 07.02.2018 року, сформованого о 11:56:43, державним реєстратором Заліпаєвим Ю.В., Першого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, відповідно до Постанови про арешт майна боржника, серія та номер 16973345, виданої 22.01.2018 року, видавник: Головний державний виконавець Першого Малиновського ВДВС м. Одеси, Заліпаєв Ю.В., шляхом внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідного запису.

Тобто, колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з первісним позовом,позивач просив суд скасувати арешт, який накладено 07.02.18 року на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер:16973345 від 22.01.2018 р. та в державному реєстрі зазначено, що обтяжувачем є саме Перший Малиновський ВДВС м. Одесі. Більше того, із відповіді Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі від 28.12.20 р., яку позивач додав до позовної заяви, і про яку було вказано вище, слідує, що на примусовому виконанні дійсно перебувало виконавче провадження № 16973345 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5667, виданого 03.02.09 р. Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошової суми у розмірі 66761,27 грн. та зазначене виконавче провадження було завершено 24.06.10 року. Тобто, закінчення виконавчого провадження відбулося раніше на 8 років ніж накладено арешт, тому з матеріалів справи не вбачається, що арешт від 07.02.18року накладений саме в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Залишаючи первісну позовну заяву без руху, суд першої інстанції в своїй ухвалі правильно зазначив, що відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує 2 способи здійснення такого права.

При цьому суд правильно вказав, що відповідачами у таких справах є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби (а.с.19-20).

Однак судом не було враховано, що матеріали справи не мають доказів, що накладений арешт на майно позивача був здійснений саме в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Судом також не було враховано, що виконавче провадження № 16973345 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5667, виданого 03.02.09 р. Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошової суми у розмірі 66761,27 грн. було завершено 24.06.10 року і ЗАТ, а в подальшому і АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зверталось до державного виконавця з питанням про відкриття виконавчого провадження і яке не відкривалось.

Також судом не було враховано, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у березні 2016 року звертався до суду з новим позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитного заборгованості, однак постановою Верховного Суду від 27.02.2020 року, справа № 494/308/16-ц, провадження № 61-37687св18, у задоволенні даного позову було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається зокрема мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Отже, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» № 49684/99, п. ЗО, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічної позиції дотримується також Верховний суд України у своїй постанові від 20 травня 2014 року у справі № 64/366-10 (3-20гс14) та від 18 травня 2016 року у справі № 922/51/15 (3- 194гс16).

Однак, в порушення зазначених норм процесуального права в мотивувальній частині оскаржуваного рішення наявне лише формальне повторення вимог позивача та відсутня мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову саме у відношенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018року по справі № 658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5). За змістом п. 5 вищевказаної постанови Пленуму у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту

Відповідно до п.5 ч. 3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що арешт на нерухоме майно було накладено державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі. Згідно ч.ч.1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Згідно із ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч.2 ст.50 вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Крім того, згідно із ч.5 ст.60 того ж Закону України «Про виконавче провадження», у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження було знищено в порядку встановленому наказом Міністерства Юстиції України про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, однак арешт з майна боржника державним виконавцем знято не було. Зазначені обставини свідчать про те, що вимоги позивача про скасування арешту з майна боржника, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, необхідно розглядати в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень), шляхом звернення до суду зі скаргою, якщо позивач вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду - скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зняття арешту, третя особа - Перший Малиновський ВДВС у м.Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса), відмовити.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи безстроково (а.с.11) колегія суддів вважає за можливе компенсувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362 грн. (а.с.86), за рахунок держави в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, т.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 31 березня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про зняття арешту, третя особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відмовити.

Компенсувати АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 1362 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві гривні) за рахунок держави в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра