Номер провадження: 22-ц/813/2239/22
Справа № 500/2508/18
Головуючий у першій інстанції Смокіна Г. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №500/2508/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про визнання формулювання звільнення незаконним, зміну дати звільнення, визнання незаконною затримки видачі трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року у складі судді Смокіної Г.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 2 травня 2018 року до суду з позовом, вказав, що 6 липня 2010 року був прийнятий на роботу на посаду змінного помічника капітана змінного механіка ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», наказом від 6 травня 2015 року №91л звільнений з роботи, звільнення вважає незаконним. Після уточнення 14 червня 2019 року, 3 лютого 2020 року, позовних вимог ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ про звільнення від 6 травня 2015 року №91л, поновити його на посаді, визнати формулювання причини звільнення таким, що не відповідає діючому законодавству та перешкоджає працевлаштуванню, змінити його, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, змінити дату звільнення з 6 травня 2015 року на 14 травня 2015 року, визнати незаконною затримку видачі трудової книжки та видачі усіх сум при звільненні, визнати невиплату заробітної плати за 12 квітня 2015 року та стягнути заборгованість за понаднормові за січень, лютий, липень, серпень 2014 року, березень 2015 року та заборгованість за 12 квітня 2015 року в сумі 677,14 грн., а всього заборгованість в сумі 7105,72 грн. Уточнивши 19 лютого 2020 року позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, просив зобов`язати виплатити усю суму заборгованості святкові, включаючи роботу 12 квітня 2015 року, вихідні та понаднормові. Уточнивши вимоги 18 березня 2020 року в частині стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 35909,37 грн. Уточнивши вимоги 15 червня 2020 року в частині стягнення заборгованості, просив стягнути за роботу у вихідні дні 4003,94 грн.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 5 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 рудня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення доплат за виконану роботу у період відсутності працівника за січень, лютий, липень, серпень 2014 року, березень 2015 року закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України

Відповідач ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» позов не визнав, зазначивши, що позивача звільнено на законних підставах, затримка видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні сталася з вини позивача; звернув увагу на ухвалені у трудових правовідносинах з ОСОБА_1 судові рішення, які набрали законної сили, та на позовну давність.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року позов задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 3882,81 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 11782,32 грн.; стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 143,68 грн.; в решті вимог відмовлено.

Висновок суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання формулювання причини звільнення неправильним та таким, що не відповідає діючому законодавству та перешкоджає працевлаштуванню, зміни його у точній відповідності із законодавством, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу через неправильне формулювання причин звільнення мотивовано безпідставністю вимог.

Висновок суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зміну дати звільнення з 6 травня 2015 року на 14 травня 2015 року та визнання незаконною затримки видачі трудової книжки мотивовано пропуском строку звернення до суду, а в частині відмови у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки мотивовано тим, що такі вимоги є похідними.

Висновок суду в частині часткового задоволення вимог про визнання незаконним невиплати усіх сум, що належали позивачу при звільненні, включаючи заробітну плату за роботу у вихідний 12 квітня 2015 року, стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку мотивовано тим, що у підприємства відсутня заборгованість за відпрацьовані дні, в тому числі за 12 квітня 2015 року. Однак, суд з огляду на Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 15 лютого 2016 року вважав доведеним не виплату позивачу компенсації невикористаних днів відпочинку в кількості 8,7 днів у розмірі 3882,81 грн. Виходячи з того, що сума заборгованості по заробітній платі підлягає стягненню за рішенням суду в сумі 3882,81 грн., суд при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосував критерій пропорційності задоволеним позовним вимогам про стягнення заборгованості по заробітній платі, врахував звернення до суду з позовом 2 травня 2018 року (майже через три роки після отримання розрахунку по не оспорюваний сумі заробітної плати) та визначив середній заробіток, що підлягає стягненню в порядку статті 117 КЗпП України, на рівні 11782,32 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 3 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на рішення суду.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» просить рішення суду в частині вимог, які задоволені, скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови і ухвалити нове рішення про задоволення вимог, в яких суд відмовив; в решті рішення суду залишити без змін.

За змістом вимог апеляційних скарг незаконність і необґрунтованість рішення заявлена з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права в оскаржуваних сторонами частинах.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» підтримано судове рішення та власну позицію.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та про задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» з огляду на наступне.

ОСОБА_1 працював у ПрАТ «Українська Дунайське пароплавство» на посаді змінного капітана-змінного механіка з 6 липня 2010 року по 6 травня 2015 року.

Наказом №91-л від 6 травня 2015 року ОСОБА_1 звільнений з роботи по пункту 20 Статуту про дисципліну працівників морського транспорту у зв`язку з знаходженням на робочому місці у нетверезому стані.

14 травня 2015 року з ОСОБА_1 згідно відомості про виплату грошей №1229 за травень 2015 року проведено розрахунок в сумі 29102,70 грн.

14 травня 2015 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, що підтверджено журналом реєстрації трудових книжок.

Щодо стягнення з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 3882,81 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11782,32 грн. апеляційний суд виходить з наступного.

У лютому 2016 року Головним Управлінням Держпраці в Одеській області Державною інспекцією України з питань праці у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» проводилась перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №15-03-009/0084, на сторінці 23, 24 якого міститься зауваження щодо правильності оформлення табелів обліку робочого часу та зазначено, що: «…при дослідженні бухгалтерської документації встановлено, що ОСОБА_1 нараховувалася та була виплачена оплата за відсутнього за штатом працівника. При звільненні ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата за відпрацьовані дні, компенсація невикористаних днів відпочинку в кількості 81.3 робочих днів у подвійному розмірі в сумі 27422,35 грн., компенсація за невикористані дні основної щорічної відпустки. Проте кінцевий розрахунок був проведений з порушенням статті 116 КЗпП України».

Тобто, Актом перевірки №15-03-009/0084 від 14 січня 2016 року щодо ОСОБА_1 було встановлено лише порушення вимог законодавства щодо терміну розрахунку при звільненні, інших порушень даним актом не встановлено.

Суд першої інстанції неправильно проаналізував вказаний акт перевірки та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не виплачена компенсація невикористаних днів відпочинку в кількості 8,7 днів в розмірі 3882,81 грн.

На помилковість даного висновку суду вказують надані відповідачем докази бухгалтерської документації та розрахунки, із аналізу яких встановлено наступне.

Так, відповідно до довідки ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» щодо розшифрування нарахування ОСОБА_1 оплати за тимчасово відсутнього працівника за вих. №РКВ-58 від 12 лютого 2019 року розрахунок компенсації вихідних днів здійснювався наступним чином.

Згідно наказу про припинення трудового договору з 6 травня 2015 року та наданих довідок про нараховані дні відпочинку в кількості 90 днів, розрахунок був проведений за такою схемою: оклад + доплата за перевезення пасажирів (10% від окладу) / середня кількість календарних днів у 2013-2015 роках * кількість вихідних днів * 2 (оплата в подвійному розмірі) * індекс споживчих цін для визначення сум компенсації зарплати за 2015 рік:

Довідка №1 з 1 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року 8 днів (2370,00 + 237,00) : 20,92 х 8 х 2 х 1,203 = 2398,64 грн.

Довідка №2 з 1 січня 2014 року по 26 травня 2014 року 38 днів (2085,00 + 208,50) : 20,92 х 38 х 2 х 1,360 = 11331,56 грн.

Довідка №3 з 2 червня 2014 року по 31 липня 2014 року 13 днів (3170,00 + 317,00) : 20,92 х 13 х 2 х 1,341 = 5811,56 грн.

Довідка №4 з 4 липня 2013 року по 30 листопада 2013 року 8 днів (2085,00 + 208,50) : 20,92 х 8 х 2 х 1,510 = 2648,71 грн.

Довідка №5 з 1 січня 2015 року по 12 квітня 2015 року 23 дня (2370,00 : 20,84 х 23 х 2 = 5231,29 грн.

Отже, згідно приведено розрахунку загальна кількість вихідних днів - 90, загальна сума компенсації вихідних днів - 27421,76 грн.

Згідно розрахункового листа за травень 2015 року ОСОБА_1 була нарахована компенсація за вихідні дні в сумі 27422,35 грн., тобто за 90 днів відпочинку.

Акт перевірки №15-03-009/0084 від 14 січня 2016 року, який суд першої інстанції взяв за основу, містить описку у зазначенні кількості днів, а саме зазначено 81,3 замість 90 днів, на описку (помилку) вказує те, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено саме 27422,35 грн. (як за 90 днів відпочинку) та зазначено, що заробітна плата та додаткові виплати ОСОБА_1 виплачені повністю.

Отже, у ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» відсутня заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 .

Щодо застосування положень статей 116, 117 КЗпП України.

ОСОБА_1 звільнений з роботи 6 травня 2015 року, повний розрахунок з ОСОБА_1 проведено 14 травня 2015 року в сумі 29102,70 грн., наявність іншої заборгованості по заробітній платі не встановлена.

Середній заробіток стягується з дня звільнення по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 КЗпП України та якою зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним орган належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» Гольнєва М.Ю. про отримання повного розрахунку повідомляло.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі №1-5/2012, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Повний розрахунок з ОСОБА_1 проведено 14 травня 2015 року, тримісячний строк звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку пропущений, поважних причин для поновлення строку з огляду на те з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся майже через три роки після звільнення не встановлено.

Отже, підстави для стягнення в порядку статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (звільнений 6 травня 2015 року, розрахунок проведений 14 травня 2015 року) відсутні.

В решті вимог суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який встановив обставини, що мають значення для справи, дав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні решти вимог. Рішення суду в цій частині додаткового мотивування не потребує.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з лютого 2021 року, призначалась до розгляду на 30 вересня 2021 року, 25 листопада 2021 року, 17 лютого 2022 року, 31 березня 2022 року, 17 листопада 2022 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», «SMS»-повідомлення «Судова повістка…». На 17 листопада 2022 року учасники справи повідомлені завчасно, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 17 листопада 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3882,81 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення судового збору в сумі 143,68 грн. скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про стягнення заборгованості по заробітній платі, а саме компенсації невикористаних днів відпочинку в кількості 8,7 днів в розмірі 3882,81 грн., та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» в решті позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова