Провадження 2/127/2179/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»» про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «Страхова група «Оберіг»» для укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно транспортного засобу «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 . Даний ТЗ за своїми характеристиками відноситься до вантажних автомобілів. Під час укладення електронного полісу відповідач надав позивачу інформацію, що ТЗ «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , не підлягає обов`язковому технічному контролю. 07.12.2021 між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207149343, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до умов полісу строк його дії з 00 год. 00 хв. 08.12.2021 по 07.12.2022 включно. 22.01.2022 сталася ДТП за участю ТЗ «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 . З метою розслідування страхового випадку позивач звернувся до Головного сервісного центру МВС України із запитом про проходження ОТК ТЗ. Відповідно до відповіді на запит, ТЗ «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає ОТК та строк дії останнього протоколу ОТК закінчився 18.11.2021. Таким чином, під час укладення полісу страхувальник надав неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК. Проте відповідач, знаючи про необхідність проходження ОТК ТЗ «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , та відсутність діючого протоколу про проходження ОТК щодо даного ТЗ, не повідомив про це позивача, тобто діючи умисно ввів позивача в оману. Відповідач при укладенні полісу надав неправдиві відомості про істотні умови предмету договору страхування. У разі надання позивачу відомостей про те, що ТЗ «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає проходженню ОТК та не проходив його, позивач би не уклав поліс на вказаний у ньому строк. Відповідач при укладенні полісу ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у заявку із чим поліс було укладено з порушенням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визнання недійсним з моменту його укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207149343, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 . Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 26.08.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав вищевказане судове рішення та позовну заяву із доданими до неї документами 23.09.2022.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 26.08.2022, 11.10.2022 від адвоката відповідача надійшов відзив із викладеними у ньому запереченнями щодо задоволення позовних вимог. Так, адвокат відповідача зазначив, що саме на страховика покладається обов`язок по перевірці усіх необхідних обставин, що підлягають встановленню при укладенні договору страхування. Звинувачення відповідача щодо введення в оману позивача, в даному випадку, було б логічним за умови пред`явлення відповідачем недійсних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу або протоколу проходження ОТК. Підставою для подання даного позову є небажання позивача належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання згідно договору страхування. Адвокат відповідача зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами, а така поведінка є нічим іншим, як намагання уникнути відповідальності, відтак наявні усі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 13.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 13.10.2022 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»», якому, зокрема, запропоновано надати письмові пояснення на позов та/або відзив та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення було доставлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, до електронної скриньки на офіційну електронну адресу.

Представником позивача та адвокатом відповідача суду надані докази на підтвердження виконання вимог ухвали суду від 13.10.2022 в частині направлення третій особі копії позовної заяви і копії відзиву із доданими до ними документами. (а.с. 48зв., 52, 53)

За інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти, доступ до якої є публічним, вбачається одержання третьої особою 24.10.2022 копії позовної заяви із доданими до неї документами. Також, 14.10.2022 на офіційну електронну адресу третьої особи було доставлено копію відзиву із доданими до нього документами.

У строк, визначений судом ухвалою суду від 13.10.2022, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО»» письмові пояснення на позов та/або відзив надані не були. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою суду від 30.11.2022 додаткові пояснення позивача по справі залишені без розгляду.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07.12.2021 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» та ОСОБА_1 було укладено поліс № ЕР-207149343 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , є забезпечений і відповідальність ОСОБА_1 застрахованою з 08.12.2021 по 07.12.2022 включно. (а.с. 19)

Із свідоцтва про державну реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_2 , вбачається, що транспортний засіб марки - «Opel», модель- «Vivaro», тип - Вантажний фургон малотонажний-В, № шасі ( кузов , рама) НОМЕР_3 , повна маса - 2735, маса без завантаження - 1765, колір сірий, держаний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований у встановленому Законом порядку в органах МВС України та належить ОСОБА_1 . (а.с. 20)

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що договір внутрішнього страхування, який є предметом спору, є оспорюваним правочином.

У відповідності до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у ст. 18 Закону України «Про страхування», у частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у ст. 981 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із статтею 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 17.6 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особливості укладення договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір страхування було укладено в електронній формі.

Так, починаючи з 07.02.2018 забезпечена можливість укладання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (які діють виключно на території України) в електронній формі. Така новація з`явилася відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 31.08.2017 № 3631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за № 1197/31065 «Про затвердження змін до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Це Положення відповідно п. 2 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» та п. 5, п. 6 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» визначає особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Крім того, у відповідності до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними.

З метою дотримання вищевказаного положення Закону, страховиком було включено до умов оспорюваного договору страхування особливі умови цього договору, викладені в розділі «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ».

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (надалі Порядок), визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

З повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 12.07.2022 № 31/26-209Аз вбачається, що транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю з періодичністю два роки у відповідності до абз. 2 п. 3 Порядку. Станом на 22.01.2022 інформація про дійсний (наявний) протокол ОТК відсутня; 18.11.2019 був виданий протокол ОТК № 01063-00621-19 строком дії до 18.11.2021. (а.с. 21)

Таким чином, в період з 19.11.2021 до 22.01.2022 транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , обов`язковий технічний контроль не проходив.

Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 № 673 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2011за № 1483/20221 (надалі Положення), а саме розділом ІІІ, визначено особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування, а саме:

«3.1. Для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

3.2. Страховик на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування формує пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, що реєструється в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пропозиція укласти внутрішній електронний договір страхування направляється страховиком власнику транспортного засобу через ІТС і є чинною до закінчення доби, в якій її було сформовано.

3.3. Перелік відомостей, які повинні міститися у пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування, затверджується МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

3.4. МТСБУ забезпечує можливість перевірки факту реєстрації пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оприлюднює на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ інформацію про спосіб перевірки факту реєстрації пропозиції щодо укладення внутрішнього електронного договору страхування.

Інформація про спосіб перевірки власником транспортного засобу факту реєстрації конкретної пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повинна міститись у такій пропозиції.

3.5. Якщо власник транспортного засобу погоджується з отриманою пропозицією укласти внутрішній електронний договір страхування, він надає страховику через ІТС відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) укласти внутрішній електронний договір страхування і підписує внутрішній електронний договір страхування через ІТС відповідно до законодавства, що регулює організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції.

3.6. Після підписання власником транспортного засобу внутрішнього електронного договору страхування в порядку, визначеному цим Положенням, до закінчення доби, в якій було сформовано пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування, страховик зобов`язаний зареєструвати страховий поліс в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та направити страхувальнику підтвердження вчинення електронного правочину (укладення внутрішнього електронного договору страхування) шляхом надсилання електронного документа - візуальної форми страхового поліса.

3.7. Разом із підтвердженням вчинення електронного правочину страховик направляє страхувальнику інформацію, передбачену підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення.

3.8. Внутрішній електронний договір страхування вважається укладеним з моменту одержання страховиком відповіді про прийняття власником транспортного засобу пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування.

3.9. Внутрішній електронний договір страхування набирає чинності з початку строку його дії, що зазначений у страховому полісі, але не раніше дати його реєстрації у єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.»

Отже, відповідач, обравши на власний розсуд страхову компанію, спосіб укладання внутрішнього договору страхування, а саме через інтернет-сайт страхової компанії, ввів через ресурс, доступ до якого відображений на Інтернет-сайті страховика, інформацію, необхідну для укладання внутрішнього електронного договору страхування, зокрема: ознаки використання ТЗ протягом повного строку страхування та номера місяців, в яких використовується ТЗ «ТЗ використовується протягом повного строку страхування 1-й місяць, 2-й місяць…12-й місяць»; ознаки використання ТЗ як таксі/маршрутне таксі «ні»; ознаки того, що ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю та дата наступного ОТК (для ТЗ, що підлягає обов`язковому технічному контролю) «ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю ні»; ознаки допущення до керування ТЗ осіб з водійським стажем менше 3-х років «До керування допущені особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-х років так». Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування був наведений за веб-посиланням (Перелік відомостей, затверджений протоколом Президії МТСБУ від 25.05.2017 № 401/2017). При цьому для виконання зазначених дій відповідачу також було запропоновано скористатися допомогою представника страхової компанії.

Після вищевказаних дій відповідач отримав від страховика пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування. Перелік відомостей, які повинні міститися у такій пропозиції страховика був наведений за веб-посиланням (Перелік відомостей, затверджений протоколом Президії МТСБУ від 25.05.2017 № 401/2017).

Перевіривши відповідність даних отриманої від страховика пропозиції та інформації, відображеної в ЦБД МТСБУ, відповідач сплатив страховий платіж, зазначений в пропозиції, в один із способів, запропонованих страховою компанією, і підписав внутрішній електронний договір страхування у запропонований страховиком спосіб.

Як вбачається із розділу «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» полісу № ЕР-207149343, позивач на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування від відповідача, формуючи пропозицію на укладення договору страхування, вніс до умов договору повідомлені відповідачем відомості, зазначивши зокрема: ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю ні; ТЗ використовується протягом повного строку страхування 1-й місяць, 2-й місяць…12-й місяць.

Водночас, враховуючи повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 12.07.2022 № 31/26-209Аз, суд приходить до висновку, що відповідачу на момент укладення договору страхування достеменно було відомо, що транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає обов`язковому технічному контролю, за результатами якого видається протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, оскільки такий контроль його ТЗ проходив, строк дії протоколу останньої перевірки технічного стану ТЗ становив до 18.11.2021.

Крім того, ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» визначено заборону експлуатації транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Правилами дорожнього руху України також встановлено вищевказану заборону (пп. «ґ» п. 2.1 та пп. «б» п. 31.3 цих Правил).

У відповідності до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль.

Згідно із п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху, зокрема, зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Отже, відповідачу також було достеменно відомо про неможливість експлуатації ТЗ без проходження технічного контролю та без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» і ч. 1 п. 2 ст. 989 ЦК України визначені обов`язки страхувальника, серед яких, визначено, що страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику.

Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, якби відповідач, виконавши покладені на нього законом зобов`язання, повідомив страховика про те, що транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , підлягає обов`язковому технічному контролю, однак на час укладення договору відсутній протоколу перевірки технічного стану забезпечуваного транспортного засобу, страховик міг би укласти договір страхування, однак дана обставина була б відкладальною умовою - строк дії договору був з моменту проходження ТЗ обов`язкового технічного контролю, що було б пов`язано з особливою умовою використання забезпечуваного транспортного засобу. Суд зауважує, що необхідно розмежовувати поняття «укладення договору» та «набрання чинності договором». Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору. Отже, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. Водночас, правочин вважається вчиненим із відкладальною умовою у випадку, коли особи, що його вчиняють, обумовили нею відкладення прав та обов`язків.

Однак, відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості, зазначивши, що забезпечуваний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю і використовується протягом повного строку страхування, тобто приховав правдиву інформацію, що мала значення для укладення договору страхування.

Так, за твердженням позивача останній умисно був введений відповідачем в оману з приводу істотних умов договору страхування.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач знав про відсутність діючого протоколу обов`язкового технічного контролю на момент укладення полісу 07.12.2021 та не лише не повідомив про такі обставини, а навпаки замовчив їх, зазначивши неправдиву інформацію, що забезпечуваний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Таким чином, суд погоджується із твердженнями позивача, що відповідач 07.12.2021 ввів в оману іншу сторону оспорюваного договору страхування, свідомо надавши неправдиві відомості про предмет договору (полісу).

Згідно положень Цивільного кодексу України, зміст договору становлять не лише умови, визначені на розсуд сторін і погоджені сторонами, а й умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У відповідності до ч. 1 і ч. 3 ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх.

Також, судом в ухвалі суду від 26.08.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві та відзиві, і докази надані разом із ними.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові і відповідачем у відзиві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207149343, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , з моменту його укладення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 481, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 14957 від 01.08.2022. (а.с. 4)

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 481, 00 гривень.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 14, 16, 35, 37 Закону України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 16, 18, 21, 29 Закону України «Про страхування», Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 № 673 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2011за № 1483/20221, Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137, ст.ст. 1, 2, 14, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 12, ч. 3 ст. 13, ст.ст. 15, 16, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ч. 5 ст. 203, ст. 204, ч. 1 ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 230, ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 526, ст.ст. 628, 638, 639, 981, 982, 989 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 274 - 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207149343, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «Opel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , з моменту його укладення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» судовий збір в сумі 2 481, 00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»»: ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»»: ; місцезнаходження: м. Київ, вул. К.Малевича, буд. 31.

Рішення суду складено 07.12.2022.

Суддя: