Справа № 638/8810/14-ц
Провадження № 4-с/638/65/22
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2022 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Дмухіної Я.М. від 06.12.2021 року, -

в с т а н о в и в:

26.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 06.12.2021 року старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Дмухіної Я.М., винесену у виконавчому провадженні №52614896 про обмеження ОСОБА_1 у праві користування транспортним засобом. Свою скаргу обґрунтовує тим, що постанова винесена з порушенням ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Раніше державним виконавцем вже виносилась аналогічна постанова, яка скасована ухвалою суду, оскільки боржник працював водієм, обставини не змінились та ОСОБА_1 не набув жодної професії, за якою міг би працевлаштуватись, а відтак керування транспортним засобом є єдиним способом працевлаштування та отримання заробітку. З 2019 року ОСОБА_1 не працює і не маж постійного заробітку.

У судовому засіданні боржник підтримав скаргу та просив її задовольнити, державний виконавець та стягувач не з`явились, причин неявки не повідомили, про слухання справи повідомлялись, клопотань про відкладення слухання справи суду не надходило.

Частинами 1,2 статті 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши пояснення боржника, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 06.12.2021 року у ВП №52614896 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. Згідно постанови від 27.09.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №638/8810/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, починаючи з 02.06.2014 року. Після внесення постанови про відкриття виконавчого провадження у боржника утворилась заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 06.12.2021 року за період з 01.09.2019 року по 01.01.2022 становить 70441 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Згідно копії трудової книжки боржника, останній звільнений з посади водія 01.12.2016 року, в подальшому з 02.01.2019 року по 20.09.2019 рік ОСОБА_1 працював слюсарем та на даний час не працює.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.9, 10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, серед яких й про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами пунктів 4, 6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 з наступними змінами, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, боржником не оспорюється наявність заборгованості зі сплати аліментів, проте останній зазначає, що керування транспортним засобом є єдиним способом працевлаштування та отримання заробітку.

Разом з тим, судом встановлено з копії трудової книжки боржника та його особистих пояснень у судовому засіданні, що останній тимчасово не працює та на день винесення постанови не працював, окремо суд звертає увагу, що за останнім місцем роботи боржник займав посаду слюсаря, що спростовує твердження ОСОБА_1 про те, що керування транспортним засобом є єдиним способом отримання заробітку.

Таким чином, судом встановлено наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, розмір заборгованості боржником не спростовано. При цьому, ОСОБА_1 не підпадає під обмеження, визначенні ч. 10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з дотримання Закону України «Про виконавче провадження», направлена на забезпечення прав дитини та доводи боржника безпідставні, спростовуються матеріалами справи, а відтак скарга є обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.449,450,451ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Дмухіної Я.М. від 06.12.2021 року залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 23.02.2022 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин