КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року

м. Київ

справа № 757/31552/21

провадження № 22-ц/824/6677/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київська міська прокуратура

треті особи - Головне управління національної поліції у місті Києві, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року у складі судді Остапчук Т.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, треті особи Головне управління національної поліції у місті Києві, ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської прокуратури, Головного управління національної поліції у місті Києві, ОСОБА_2 , в якому просить суд зняти арешт накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2013 року в рамках кримінального провадження №0002989, на об`єкт нерухомого майна: нежитловий будинок (літ. А) - заклад громадського харчування, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, загальною площею 3504.4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є власником нежитлового будинку (літ. А) - заклад громадського харчування, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, загальною площею 3504.4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте не може належним чином розпоряджатись своїм майном, у зв`язку з наявністю в реєстрі речових прав арешту на вказане нерухоме майно, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2013 року в рамках кримінального провадження № 0002989 від 02 квітня 2013 року.

На підставі викладеного, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаними рішенням, 11 лютого 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та такими, що ухвалене з неповним дослідженням всіх обставин справи та доказів.

Зазначає, що на час винесення оскаржуваного рішення за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право приватної власності позивача, враховуючи, що 06 серпня 2013 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва (кримінальне провадження №0002989 від 02 квітня 2013 року), за ознаками складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, закрито.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ДІЖ України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності позивача та її представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду про скасування арешту в порядку, встановленому КПК України 2012 року.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2013 року у справі № 757/17328/13-к клопотання слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в місті Києві Ігнатченка І.М., погоджене старшим прокурором прокуратури Печерського району міста Києва Козловим П.Б., про накладення арешту на майно задоволено та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна: нежитловий будинок (літ.А) - заклад громадського харчування, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, загальною площею 3504.4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2013 року кримінальне провадження №0002989 від 02 квітня 2013 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, закрито.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі №636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений у межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відмовлено, оскільки арешт накладений після закриття кримінального провадження.

Разом з тим, матеріалами справи також встановлено, що арешт на спірне майно накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2013 року у справі №757/17328/13-к в рамках кримінального провадження № 0000478 від 25 липня 2013 року (а.с. 5), проте 06 серпня 2013 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито кримінальне провадження № 0002989 від 02 квітня 2013 року.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а кримінальне провадження закрито до постановлення ухвали про накладення арешту на майно в рамках цього кримінального провадження № 0002989 від 02 квітня 2013 року, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Отже, встановивши, що арешт на об`єкт нерухомого майна: нежитловий будинок (літ.А) - заклад громадського харчування, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, загальною площею 3504.4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що питання про зняття такого арешту треба розглядати за правилами кримінального судочинства.

Окрім того, незважаючи на те, що клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна вже було вирішено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року, позивач не позбавлений права звернутися до слідчого судді з новим клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статей 12, 79, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «21» червня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик