КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/1572/20 головуючий у І інстанції: Каліушко Ф.А.
провадження 22-ц/824/4523/2022 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Суханової Є.М.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 08 квітня 2019 року він був призначений на посаду інженера 1 категорії групи взаємодії з підрозділами охорони робітничого штату Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця».

Наказом від 27 грудня 2019 року його звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі змін до штатного розпису АТ «Укрзалізниця».

Вважає таке звільнення незаконним, оскільки йому не було запропоновано всі наявні на підприємстві вакансії, не враховано його переважне право на залишення на роботі, оскільки він є сімейною особою, на його утриманні знаходиться три неповнолітні дитини, він є учасником бойових дій та нагороджений Державною-відзнакою Президента України, відповідачем розірваного трудовий договір з ним без згоди профспілкової організації, оскільки його не запрошували на засідання, та він не надав згоду на розгляд подання в його відсутність або в присутності його представника.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» про звільнення, поновити його на посаді, яку займав до звільнення, стягнути з АТ «Укрзалізниця» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 грудня 2019 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник АТ «Укрзалізниця» звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував, того ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади за його фахом, від яких він відмовився, що засвідчив підписом.

Зауважує, що звільнення відбулось з урахуванням згоди профспілкової організації, у відповідності до норм чинного законодавства.

З огляду на вказане вважає, що підстави для скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі відсутні.

Крім того, зазначає, що при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу було невірно визначено період виплат для обчислення та розмір заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказує, що на його думку на підприємстві не відбулось реорганізації підрозділу, а відбулась зміна внутрішньої структури юридичної особи, а тому підстави для його звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників були відсутні.

Зауважує, що йому не було запропоновано перейти на іншу роботу на підприємстві попри його переважне право, а профспілкова організація розглянула подання про звільнення працівника без його участі.

В судовому засіданні учасники справи підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на підприємстві була відсутня реальна зміна в структурі роботи підрозділу, крім того засідання первинної профспілкової організації відбулось з порушенням вимог щодо запрошення позивача на нього.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу про прийняття на роботу від 08.04.2019 №734/ос з 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 працював в АТ «Укрзалізниця» на посаді, інженера (з майнової безпеки) 1 категорії групи взаємодії з підрозділами охорони робітничого штату Головного управління воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця», що підтверджується записом в трудовій книжці (строк випробування до 08.07.2019) (а.с.11, 74).

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 27 грудня 2019 року № 2418/ос ОСОБА_1 звільнено з посади 27 грудня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі: середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України (а.с. 12).

Підставами для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади визначено: зміни №1 від 17 вересня 2019 року до штатного розпису АТ «Укрзалізниця» (виробний штат), повідомлення ЦПК-199 від 19 вересня 2019 року, лист від 26 грудня 2019 року № УЗпроф-122 (а.с. 12).

Відповідно до штатного розпису АТ «Українська залізниця» (виробничий штат), який введений в дію 01 липня 2019 року, передбачено шість штатних одиниць інженера (з майнової безпеки) 1 категорії в Робітничому штаті Головного управління воєнізованої охорони (а.с. 76).

За змістом змін № 1 до штатного розпису АТ «Укрзалізниця» (виробний штат), затвердженого 01 липня 2019 року, вилучається зі штатного розпису з 19 грудня 2019 група взаємодії з підрозділами охорони Робітничого штату Головного управління воєнізованої охорони, (головний фахівець (з майнової безпеки) - 6 штатних одиниць, провідний інженер (з майнової безпеки) - 12 штатних одиниць, інженер (з майнової безпеки) - 6 штатних одиниць, разом робітний штат Головного управління воєнізованої охорони - 24 штатні одиниці, разом вилучається 24 штатні одиниці, разом Виробничий штат АТ «Укрзалізниця» 123 штатні одиниці (а.с. 77).

АТ «Укрзалізниця» попередило позивача про те, що з 19 грудня 2019 вилучається зі штатного розпису посада яку він обіймає, про що свідчить підпис позивача у повідомленні від 19 вересня 2019 року за № ЦПК-199, отриманого ним 07 жовтня 2019 року (а. с. 78).

Позивачу було запропоновано 4 посади для подальшого працевлаштування зі значно меншим посадовим окладом, в інших структурних підрозділах за іншою професією та спеціальністю (а.с. 79), від яких позивач відмовився, про що свідчить його підпис на додатку до повідомлення від 2019 року за № ЦПК-199 (а.с. 79).

Відповідно до листа від 26 грудня 2019 року № УЗпроф-122 Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України Первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці, Профспілковий комітет апарату Укрзалізниці надав згоду на розірвання трудового договоруз позивачем за ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 82). Як вказано в цьому листі, що дане питання було розглянуто на засіданні профкому (протокол від 26.12.2019 № -27).

На утриманні у позивача на день звільнення знаходилось троє неповнолітніх дітей (багатодітна сім`я), він є учасником бойових дій, та має відзнаку від президента України за участь у антитерористичних операціях (а.с. 21-26).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має враховуватися переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

За правилами ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією із найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

З матеріалів справи неможливо встановити зміни в організації виробництва та праці в АТ «Українська залізниця».

Місцевий суд вірно зауважив, що зміни, які відбуваються, мають здійснюватися на підставі наказу з основної діяльності підприємства про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату працівників підприємства, при цьому в листі Департаменту оплати праці та мотивації персоналу АТ «Укрзалізниця» видання наказу про затвердження штатного розпису АТ «Укрзалізниця» та змін до нього не передбачено - це компетенція голови правління АТ «Укрзалізниця» (а.с. 159).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, місцевий суд прийшов до обгрнтованого висновку про те, що прийняті документи не мали під собою ніякого економічного (фінансового), правового підґрунтя і не були спрямовані на реальну зміну в структурі роботи підрозділу чи підвищення ефективності його роботи, внаслідок чого було порушено гарантії працівника, передбачені п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України про те, що звільнення (переведення) з посади можливе виключно у випадку реальної, дійсної зміни в організації виробництва і праці.

Вищевказаних висновків суду першої інстанції, особа, яка звернулась із апеляційною скаргою не спростувала.

Доводи, з приводу надання ОСОБА_1 пропозиції вакантних посад за його фахом, від яких він відмовився, не спростовують того факту, що йому не було запропоновано усіх вакантних посад наявних на підприємстві, чим проігноровано обов`язок по працевлаштуванню працівника, який покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, що вірно зауважив місцевий суд.

Посилання представника відповідача на те, що АТ «Укрзалізниця» виконала свій обов`язок, щодо необхідності звернення до профспілкової організації задля погодження припинення трудових відносин із ОСОБА_1 , не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, щодо порушення вимог щодо запрошення позивача на засідання первинної профспілкової організації.

Вищезазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про незаконне звільнення працівника з роботи, тому його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, частково слушними є доводи апеляційної скарги з приводу помилки в здійсненні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Розрахунок середньої заробітної плати здійснюється відповідно до Порядку №100, згідно якого середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю,в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

ОСОБА_1 було звільнено 27 грудня 2019 року, тому середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за жовтень-листопад 2019 року.

Середньоденна заробітна плата відповідно до кількості робочих днів становить 1900,09 грн. ((32279,51+51324,5=83 604,01)/44 робочих дні)

При цьому, з 28 грудня 2019 року по 20 жовтня 2021 року було 453 робочих днів, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 860 740,77 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на долучену ним в суді апеляційної інстанції довідку про доходи ОСОБА_1 , оскільки вона не відповідає наданим позивачем в суді першої інстанції доказам на підтвердження заробітної плати, які відповідачем під сумнів не ставились та крім того не узгоджується з посадовим окладом позивача.

Доказів на підтвердження того, що в розмір доходів позивача при заповненні довідки №60 від 20 січня 2020 року (а.с. 18 т.1) включено доходи, які не враховуються при розрахунку середньоденної заробітної плати у відповідності до Порядку №100, відповідачем надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір всебічно дослідив і оцінив обставини справи, дійшов до вірного висновку, щодо необхідності скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботиі, при цьому допустився помилки при здійсненні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що має бути усунено апеляційним судом, шляхом зміни рішення суду у вказаній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року змінити в частині розміру стягненого із Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме визначивши його в сумі - 860 740 (вісімсот шістдесят тисяч сімсот сорок) грн. 77 коп., без урахування податків і зборів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «21» червня 2022 року.

Головуючий

Судді: