Справа №760/9347/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2022 року позов задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14.12.2022 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

У судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Сторона відповідача визнала позовні вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу, заперечуючи лише щодо підстав розірвання шлюбу, а також стягнення витрат на правову допомогу.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

За змістом ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічне положення містять норми ст.ст. 21, 24 СК України, в яких, між тим, зазначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. При цьому, за ч. 2 цієї статті дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» визначено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Аналізуючи викладені правові норми та пояснення сторін вбачається, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які складають з гонорару адвоката - 5000 грн. та гонорару успіху адвоката - 3000 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно вимог ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Сторона відповідача у відзиві зазначила, що сума витрат позивача на професійну правничу допомогу не відповідає вимогам пропорційності та співмірності наданої представником правової допомоги, є необґрунтованою, а також не надано доказів підтвердження понесення таких витрат.

За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником надано наступні документи: ордер серії АА №1223064, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію угоди № 21/1-1-07-22 про надання правової допомоги від 21.07.2022 року, копію додатку до угоди - розрахунок від 21.07.2022 року, акт виконаних робіт від 11.10.2022 року, копію меморіального ордеру від 22.07.2022 року, а також 14.12.2022 року копію квитанції від 22.07.2022 року, з якої слідує, що відправником коштів у сумі 5000 грн. є саме ОСОБА_1 .

Згідно наданих документів вбачається, що вартість наданих послуг складає 5000 грн., до яких входить: консультація (500 грн.); збір доказів та ознайомлення з ними (500 грн.); підготовка позовної заяви (1000 грн.); формування матеріалів позовної заяви, ксерокопіювання документів та сплата судового збору (200 грн.); подача матеріалів до суду (300 грн.), ведення справи клієнта в судовому засіданні (2500 грн.).

При цьому, адвокатом не зазначено витрачений ним час на вказані послуги, що позбавляє суд можливості перевірити чи є їх розмір співмірним відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. До того ж частина послуг не є обґрунтованою.

Так, зокрема, адвокатом не вказано, які він саме докази збирав та з якими ознайомлювався поза межами консультації з клієнтом, а послуги з формування позову, ксерокопіювання документів, сплати судового збору та подачі позову не є надання правової допомоги клієнту, тим паче, що в наданих документах навіть не вказано як формувався їх розмір вартості.

Крім того, у п. 4 укладеної між позивачем та адвокатом угоди визначено про «гонорар успіху» за досягнення позитивного результату справи в розмірі 3000 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому, ч. 3 вказаної статті визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як зазначено в постанові Великої Палати ВС від 15.10.2019 року (справа № 904/4507/18), домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 24.01.2014 року, заява №19336/04, § 268).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху».

ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Слід також зазначити, як вказав КАС ВС у своїй постанові від 15.04.2021 року (справа № 160/6899/20), суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи викладене, а також, зокрема: складність справи, яка при цьому відноситься до малозначних, вимоги позивача, які є немайновими, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також категорію справи, на результат вирішення якої не впливають виключні обставини, суд приходить до висновку, що витрати в заявленому розмірі не є цілком розумними, а, отже, задоволенню підлягають частково.

Таким чином, враховуючи викладене, на основі наданих стороною позивача доказів, якій були оцінені у відповідності до ст. 89 ЦПК України, та прийнявши до уваги заперечення сторони відповідача, суд вважає, що обґрунтований розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу складає 3000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 992,40 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 824, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та судовий збір - 992,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення буде складено 20 грудня 2022 року.

Суддя: