Справа № 127/9450/22
Провадження № 22-ц/801/2011/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуСправа № 127/9450/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерна «Військторгсервіс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2022 року, ухвалене суддею Сичуком М.М. в м. Вінниці, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- поновити його на роботі на посаді охоронника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс»;

- стягнути з філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2022 року до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він працював на посаді охоронника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» з 01.04.2017.

Наказом ТВО начальника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» Яцика В. № 21 від 08.04.2022 він був звільнений із займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що 08.04.2022 після звільнення, на його вимогу, крім трудової книжки йому було надано копію наказу про звільнення, а також копії наказів генерального директора Концерну «Військторгсервіс» №11 від 24.01.2022 та №15 від 31.01.2022, зі змісту яких він зрозумів, що філія «Центральна» не ліквідовується і не припиняє своєї діяльності, а тільки передається на баланс філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс». Вказані накази зобов`язували ТВО начальника філії «Центральна» ОСОБА_2 довести їх зміст до відома працівників філії, у тому числі і позивача, запропонувати переведення на роботу до філії правонаступника або іншу роботу на тому ж підприємстві і звільнити тільки у випадку письмової відмови від такого переведення.

Про можливість залишитися на роботі шляхом переведення на аналогічну посаду до філії правонаступника або іншу посаду на тому ж підприємстві позивача ніхто не інформував і будь-яких пропозицій з приводу залишення на посаді або можливості переведення на іншу ніхто не висував, а фактично його було звільнено шляхом обману.

Позивач вважає, що в даному випадку зміни, передбачені п. 1 ст. 40 КЗпП України, не відбулися.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2022 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс».

Стягнуто з Концерну «Військторгсервіс» на користь ОСОБА_1 :

- середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35 819 гривень з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України;

- витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень;

- судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Не погодившись із вказаним рішенням, Концерн «Військторгсервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що судом було замінено відповідача з філії «Центральна» Концерну «Військоргсервіс» на Концерн «Військторгсервіс» без належного обґрунтування з боку позивача та в порушення ст. 51 ЦПК України. Суд зазначив, що на момент подачі позову філія «Центральна» так і не була ліквідована, однак, процес ліквідації не є швидким та на момент апеляційної скарги ще триває. Позивач мав право написати заяву про прийняття його на роботу на філію «Західна» Концерну, однак, такого бажання не виявив.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Концерну «Військоргсервіс» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 01 квітня 2017 року ОСОБА_1 працював на посаді охоронника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.4-6).

Наказом ТВО Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» Олійника В. від 24.01.2022 № 11 вирішено ліквідувати філію «Центральна» Концерну «Військторгсервіс», яка розташована за адресою: 21009, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Ширшова, будинок 16.

Визначено філію «Західна» Концерну «Військторгсервіс», розташовану за адресою: 79059, Львівська область, місто Львів, вул. Плугова, будинок 12-А, правонаступником усіх майнових прав та зобов`язань філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс».

Всі активи та зобов`язання філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс», що розташовані на території Тернопільської, Хмельницької та Чернівецької областей передано на баланс філії «Західна» Концерну «Військторгсервіс», а активи та зобов`язання, що розташовані на території Вінницької області передано на баланс філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» (а.с.10-12).

Згідно розпорядження Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» від 31.01.2022 № 15 «Про підготовку та проведення заходів з ліквідації відокремлених структурних підрозділів Концерн «Військторгсервіс»», керівникам відокремлених структурних підрозділів Концерну (філій), в тому числі «Центральна», слід:

- підготувати письмові повідомлення працівникам філії про можливе звільнення та вручити їх до 07.02.2022 (під підпис);

- до 07.02.2022 надати інформацію про заплановане масове вивільнення працівників філії до Державної служби зайнятості України;

- 08.04.2022 звільнити працівників філії, які не дали згоду на переведення до філій-правонаступників, провести з ними необхідні розрахунки відповідно до чинного законодавства України;

- звільнити (протягом березня місяця поточного року) працівників, які дали на це згоду, у порядку переведення до філій-правонаступників за клопотанням відповідних керівників філій.

Керівникам відокремлених структурних підрозділів Концерну (філій «Західна», «Південна», «Північна» та «Східна»):

- до 04.03.2022 запропонувати працівниками філій, які ліквідовуються, відповідні вакантні посади для їх призначення та встановленим порядком направити листи керівникам філій, які ліквідовуються, про звільнення працівників, які дали на це згоду, у порядку переведення, надіславши відповідну інформацію до Концерну;

- протягом березня місяця поточного року прийняти на роботу працівників філій, які ліквідуються (а.с.13-14).

03.02.2022 начальником філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» винесено попередження №73, яким ОСОБА_1 попереджено про можливе звільнення із займаної посади, охоронника, 08.04.2022 у зв`язку із ліквідацією філії «Центральна» згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.7).

Наказом ТВО начальника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» Яцика В. № 21 від 08.04.2022 «Про звільнення працівників» ОСОБА_1 , охоронника, звільнено із займаної посади з 08.04.2022 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.8).

ОСОБА_1 , вважаючи, що його звільнення з роботи відбулося з порушенням вимог закону, звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України за №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді охоронника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс».

24 січня 2022 року генеральним директором Концерну «Військторгсервіс» видано наказ №11 про ліквідацію філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс», а 31 січня 2022 року видано розпорядження №15 про підготовку та проведення заходів з ліквідації відокремлених структурних підрозділів Концерну.

04 лютого 2022 року ОСОБА_1 видано попередження про його можливе звільнення із займаної посади 08 квітня 2022 року у зв`язку з ліквідацією філії згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У наказі начальника філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» №21 від 08 квітня 2022 року «Про звільнення працівників» зазначено, що згідно з наказом генерального директора Концерну «Військторгсервіс» від 24 січня 2022 року №11 та від 31 січня 2022 року №14 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У вказаному наказі міститься лише посилання на норму закону, без зазначення підстав припинення трудового договору в точній відповідності з формулюванням, яке міститься в п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З наказу генерального директора Концерну «Військторгсервіс» від 24 січня 2022 року №11 та розпорядження від 31 січня 2022 року №14, а також попередження начальника філії «Центральна» Концерну від 03 лютого 2022 року №73 слідує, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку із ліквідацією філії «Центральна».

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу Концерн «Військторгсервіс» слідує, що філія «Центральна» Концерну є відокремленим підрозділом юридичної особи (а.с.16-18).

Пункт перший частини першої статті 40 КЗпП України передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Згідно з ч. 1-4 статті 64 ГК України, підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.06.2012 у справі №6-65цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Зважаючи на те, що філія «Центральна» Концерну Військторгсервіс була структурним підрозділом Концерну Військторгсервіс, у даному випадку мала місце внутрішня реорганізація юридичної особи Концерну «Військторгсервіс» шляхом впровадження змін в організаційній структурі підприємства, а не її ліквідація, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією філії «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» без дотримання вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Апелянт зазначає, що позивач мав право написати заяву про прийняття його на роботу на філію «Західна» Концерну, однак, такого бажання не виявив, а прийняття його на роботу можливе лише на підставі його заяви, однак, такі твердження не беруться до уваги судом, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник уважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто, обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається саме на власника, з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

У розпорядженні генерального директора Концерну «Військторгсервіс» від 31 січня 2022 року №15 «Про підготовку та проведення заходів з ліквідації відокремлених підрозділів Концерну «Військторгісервіс»» керівнику філії «Центральна» наказано 08 квітня 2022 року звільнити працівників філії, які не дали згоду на переведення до філій-правонаступників. Керівникам філій «Західна», «Південна», «Північна» та «Східна» наказано: підготувати проекти штатних розписів філії з урахуванням нових структурних підрозділів (посад); до 04 березня 2022 року запропонувати працівникам філій, які ліквідовуються, відповідні вакантні посади для їх призначення та встановленим порядком направити листи керівникам філій, які ліквідовуються, про звільнення працівників, які дали на це згоду, у порядку переведення, надіславши відповідну інформацію до Концерну; протягом березня місяця поточного року прийняти на роботу працівників філій, які ліквідовуються.

Однак, ОСОБА_1 ні одночасно з попередженням про звільнення, ні до дня звільнення не було запропоновано жодної вакантні посади (іншої роботи), які були наявними на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення, за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку позивач міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

В апеляційній скарзі Концерн «Військторгсервіс» також зазначає про те, що судом першої інстанції було замінено відповідача у даній справі з порушенням вимог ст. 51 ЦПК України, оскільки така заміна відбулася не в першому судовому засіданні та без відповідного обґрунтування з боку позивача про те, що він не знав і не міг знати про подання позову не до того відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що провадження у справі відкрито 09 червня 2022 року. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 04 липня 2022 року (а.с.29).

У судове засідання 04 липня 2022 року з`явився лише представник позивача, розгляд справи фактично не відбувся: відкриття судового засідання о 12 год. 18 хв., кінець звукозапису о 12 год. 19 хв. (а.с.34). Судове засідання відкладено на 17 серпня 2022 року.

17 серпня 2022 року у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача: о 14 год. 22 хв. відкрито судове засідання, кінець звукозапису р 14 год. 23 хв. (а.с.45). Судове засідання відкладено на 31 серпня 2022 року.

29 серпня 2022 року від ТОВ Генерального директора Концерну «Військторгсервіс» надійшов відзив, у якому Концерн зазначив, що філія «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» є неналежним відповідачем та не може виступати стороною у справі, оскільки не є юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом (а.с.47-50).

30 серпня 2022 року в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про заміну неналежного відповідача у даній справі на належного Концерн «Військторгсервіс» (а.с.55).

З протоколу судового засідання встановлено, що представник відповідача Щеглова О.М. не заперечувала щодо заявленого клопотання (а.с.54).

Суд першої інстанції, вислухавши пояснення учасників справи та врахувавши, що прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, ухвалою суду від 31 серпня 2022 року замінив первісного відповідача Філію «Центральна» Концерну «Військторгсервіс» на належного відповідача Концерн «Військторгсервіс» (а.с.55).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України).

За змістом ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Дійсно, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку першого судового засідання у разі розгляду справи в спрощеному провадженні.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа №523/9076/16-ц).

Колегія суддів враховує, що фактично розгляд справи до 31 серпня 2022 року не відбувався, тому суд першої інстанції, керуючись завданням цивільного судочинства, здійснив процесуальні дії, направлені на вирішення даного спору, дійшовши правильного висновку щодо заміни неналежного відповідача у справі.

Крім того, вказані доводи не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Рішення суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем не оскаржується, а тому рішення суду в цій частині апеляційний судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Концерна «Військторгсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

М.М. Якименко