Справа № 754/8165/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва у складі

Головуючого судді Галась І.А.,

секретаря судового засідання Париста А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА»,

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2021 року заявник, через представника - адвоката Бузроду Р.С. звернулися до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеною скаргою, в якій просять: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), щодо відмови у скасуванні арешту на майно ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 44794292 постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22.09.2014; скасувати арешт з майна ОСОБА_1 , накладених у межах виконавчого провадження № 44794292.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 16.12.2013 Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-3320/2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 14 769,33 доларів США, що еквівалентно 118 051,25 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 119 000 грн. На підставі виконавчого листа було відкрито провадження № 44794292 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва №2-3320/2013 виданого 16.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів у розмірі 237 051, 25 грн. В межах вказаного виконавчого провадження Деснянським відділом ДВС було накладено арешти на все майно ОСОБА_1 . Після завершення вказаного вище виконавчого провадження, арешти майна ОСОБА_1 не були зняті державним виконавцем, а відтак скаржник звернулась до Деснянського ДВС із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна у зв`язку з тим, що виконавче провадження було завершено. Однак ОСОБА_1 було відмовлено у скасуванні арештів майна останньої, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 рахується боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешти, та позбавлена можливості зняття цих арештів шляхом реагування державним виконавцем, а тому вимушена звертатись до суду для захисту її прав та інтересів.

Скаржник та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду подали клопотання про розгляд скарги без їх участи. Скаргу підтримують повністю та просять її задовольнити.

Особа, дії якої оскаржуються в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

З огляду на положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, якими передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази та матеріали виконавчого провадження, судом встановлено.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14.11.2013 заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва по цивільній справі № 754/8165/13-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-007/667/2006 від 30 серпня 2006 року в розмірі 228 125,21 доларів США, що еквівалентно 1 823 404,80 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 1 900 000 грн. ,суму заборгованості за кредитним договором №ML-007/161/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 14 769,33 доларів США, що еквівалентно 118.051грн. 25коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 119.000 грн. та судовий збір.

На підставі вказаного судового рішення Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3320/2013.

У відділі примусового виконання рішень Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №44794292 з примусового виконання листа Деснянського районного суду м. Києва №2-3320/2013 виданого 16.12.2013 року.

28.09.2014 Деснянським відділом ДВС було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

12.03.2015 року державним виконавцем Деснянського відділу ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України" Про виконавче провадження" та направлено за належністю до іншого відділу ДВС, а саме до ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві та внесено до автоматизованої системи виконавчих проваджень запис, щодо стану виконавчого провадження № 44794292, а саме "Завершено.

В свою чергу, державним виконавцем Печерського відділу ДВС Білоус О.О., після отримання від Деснянського відділу ДВС виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-3320/2013 виданого 16.12.2013 року, було відкрито виконавче провадження №47186637, яке постановою державного виконавця від 03.12.2015 року було закінчене з підстав п.10 ч.1 ст.49 Закону України" Про виконавче провадження". Тобто, виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-3320/2013 виданий 16.12.2013 року було повернуто до Деснянського РВ ДВС у м. Києві.

Довідкою № 273429508 від 06.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджується факт накладення арешту на майно ОСОБА_1 .

07.09.2021 ОСОБА_1 звернулась до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна в межах суми заборгованості, у зв`язку з тим, що виконавче провадження було завершено.

Відповідно до листа начальника відділу Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Артура Дубас за вих. № 28992-Н від 04.10.2021 скаржнику відмовлено у скасуванні арештів майна останньої, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено.

Згідно довідки, виданої Директором по збору проблемної заборгованості ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Джим Ю.В. про відсутність заборгованості, станом на 04.10.2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» засвідчує,що ОСОБА_1 погашено заборгованість за кредитним договором ML-007/667/2006 від 30.08.2006 та кредитним договором ML-007/161/2007 від 24.09.2007, у зв`язку з чим боргові зобов`язання за кредитними договорами погашені в повному обсязі та відповідно будь-які майнові та фінансові вимоги чи претензії до ОСОБА_1 відсутні, оскільки дані зобов`язання є припиненими у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження закінчено і знищено.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року N 475/97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів N 2, 4. 7. та 11 до Конвенції". закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 06.06.2015) визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст. 48 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57,58 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене та враховуючи, що на даний час виконавче провадження №44794292 завершене та знищене у зв`язку з закінченням строку зберігання, суд погоджується з доводами заявника про те, що такий арешт, на даний час з урахуванням відсутності підстав його застосування, порушує його права як власника майна. Окрім зазначеного, суд приймає до уваги те, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг «Україна» за кредитним договором ML-007/667/2006 від 30.08.2006 року та за кредитним договором ML-007/161/2007 від 27.09.2007 року погашено в повному обсязі.

А відтак відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та обмеження щодо розпорядження майном Скаржника, а механізм фактичного виконання рішення суду за межами виконавчого провадження відсутній, арешт втратив свою актуальність.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга в частині скасування арешту майна боржника та зняття заборони на відчуження майна, накладеного на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 44794292, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на свій території України і захищені Конституцією України. Виконання рішення суду в цивільній справі здійснюється відповідно до статей ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими законами, нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови у скасуванні арешту майна та заборону на його відчуження - боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладених у межах виконавчого провадження № 44794292.

Скасувати арешт з майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - номер запису про обтяження 7085674, який був накладений на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 22 вересня 2014 року, у межах виконавчого провадження № 44794292.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя І.А. Галась