Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Бокотей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулася ОСОБА_1 з означеним позовом, у якому просила суд:

-надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд малолітнього дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 04.10.2019 року, в країни Європейського Союзу: Словацьку Республіку для проходження обстеження, лікування, оздоровлення, відпочинку та навчання без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дитиною 16-ти (шістнадцяти) років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого у них народилася донька, а саме - ОСОБА_3 . У подальшому шлюб між учасниками справи був розірваний у судовому порядку. Згідно з постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.07.2020 у справі №301/3068/19 ухвалено стягувати на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача звертає увагу на те, що будь-якої іншої допомоги, окремі сплати аліментів, відповідач не надає. Вказує на те, що дитина від народження проживає з матір`ю. При цьому ОСОБА_3 часто хворіє, а тому позивач має намір забезпечити доньку повноцінним лікуванням, оздоровлення, відпочинком. На переконання представника позивача, виїзд за кордон , зокрема, до Словацької Республіки спрямований також на підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та: морального і розвитку.

Зауважує про те, що у Словацькій Республіці проживають родичі позивача у яких , вона має можливість зупинитися на час проходження обстеження та лікування доньки.

Більше того, через військовий стан в Україні, постійні повітряні тривоги та ракетні атаки, виїхати з донькою до Києва чи Львова для проходження обстеження є небезпечним.

Представник позивача вказує про те, що з метою отримання дозволу на виїзд дитини за кордон ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ОСОБА_4 однак її прохання були проігноровані. На неодноразові дзвінки з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач не реагує, а з лютого 2022 року взагалі будь-якого зв`язку із ним немає, де він є - невідомо, що унеможливлює отримання такого дозволу.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не зазначено конкретне місце проживання дитини закордоном, конкретної мети поїздки, місця лікування дитини. Також, на переконання представника відповідача, строк перебування дитини закордоном є надто тривалим, у зв`язку з чим відповідач взагалі може втратити будь-який контакт з дитиною.

До суду від представника третьої особи надійшло клопотання, у якому він просив ухвалити рішення по суті спору на розсуд суду з максимальним урахуванням інтересів дитини.

У судове засідання позивач не з`явилася належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

У судове засідання третя особа явку уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою від 26.10.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 05.12.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення доказів, у тому числі й шляхом їх витребування, не застосовувалися.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 17.11.2020 по справі №301/2143/20, позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі означеного рішення суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.12.2022.

Від шлюбу учасники справи мають доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 від 04.10.2019.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04.03.2020 по справі №301/3068/19, з-поміж іншого, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошові сумі у розмірі по 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме - з 27.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.07.2020 рішення суду першої інстанції змінено та ухвалено стягувати на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Ужгородського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Грицищука М.М. від 04.09.2020 відкрито виконавче провадження ВП№62919537 з виконання виконавчого листа №301/3068/19, виданого Закарпатським апеляційним судом. Згідно з відомостями АСВП вказане виконавче провадження на момент розгляду та вирішення цієї справи перебуває в статусі «відкрито».

Відповідач після народження його доньки ОСОБА_3 надав згоду на реєстрацію місця проживання останньої за адресою будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується підписаною ним заявою б/н від 13.05.2001.

Згідно з довідкою №84 від 18.05.2021 ОСОБА_3 з 18.05.2021 проживає за вищезазначеною адресою. Наведені обставини підтверджуються також довідками №315 та №316 від 21.06.2022, виданими Білківською сільською радою Закарпатської області.

Відповідно до довідки №10 від 22.06.2022 ОСОБА_3 з 01.09.2021 відвідує Великораковецький ЗДО №4.

За змістом характеристики старости села Великий Раковець позивач виховує доньку одна, є ввічливою, скромною та користується повагою серед мешканців села, скарг чи інших критичних зауважень до виконкому Білківської сільської ради на позивача не надходило.

Згідно з наказом Закарпатського інституту післядипломної педагогічної освіти №200-к від 09.12.2019 позивачу в період з 23.12.2019 по 29.09.2022 надавалася відпустка по догляду за дитиною.

Відповідно до довідки №157 від 07.09.2022, що видана КНП «Іршавський центр первинної медичної допомоги «Іршавської міської ради Закарпатської області» ОСОБА_3 потребує домашнього догляду.

Наказом Закарпатського інституту післядипломної педагогічної №227-к від 26.09.2022 позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді до досягнення нею шестирічного віку з 30 вересня 2022 року по 29 вересня 2023 року

Крім того, згідно з довідкою від 23.11.2022 №488, що видана позивачу сімейним лікарем ОСОБА_5 , рекомендовано здійснити обстеження та лікування ОСОБА_3 30.09.2019 в медичних закладах Євросоюзу, зокрема, в Словацькій Республіці.

Матеріалами справи підтверджується, що представник позивача зверталася з листом до відповідача, у якому просила останнього надати дозвіл на виїзд його малолітньої доньки закордон, у тому числі, з метою її оздоровлення та забезпечення психоемоційного спокою через війну в Україні шляхом звернення до нотаріуса у період до 20.08.2022.

Також суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься нотаріально засвідченою заявою б/н від 22.11.2022, у якій відображено волевиявлення ОСОБА_6 , проживаючого на території Словацької Республіки за адресою АДРЕСА_2 (дозвіл на проживання у Словацькій Республіці НОМЕР_3) матеріально та фінансово забезпечувати позивача та її доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі й щодо проживання.

Виходячи з наявності підстав для отримання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

За змістом положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 10 зазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, здійснюється закордонними дипломатичними установами України. Провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Провадження за заявами про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері зовнішніх зносин.

За змістом пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила №57) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Суд звертає увагу на те, що законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дитини за кордон, але встановлено певний порядок виїзду дитини, який передбачає згоду батьків або дозвіл суду при відсутності згоди одного з батьків.

Судова практика у спорах щодо дітей орієнтує на те, що, серед іншого, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду, проте такий має відповідати найкращим інтересам дитини

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 712/10623/17), Велика Палата дійшла до висновку, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Суд звертає увагу на те, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон із визначенням конкретного періоду у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

Даний підхід свідчить про те, що наявність в одного з батьків права відмовити в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон з іншим з батьків не має бути інструментом впливу особливо у відносинах між колишнім подружжям, оскільки це не в інтересах дитини.

Отже, донька сторін має право на виїзд за кордон; порядок реалізації цього права законодавчо врегульовано; право надати згоду на виїзд дитини за межі України у супроводі одного з батьків не має використовуватися батьками у власних інтересах та бути інструментом впливу на ті чи інші питання щодо дітей; інтереси дітей є первинними, однак дії батьків на захист інтересів дітей мають бути правильними.

У справі, що розглядається, суд вважає, що цілком очевидним є те, що виїзд за кордон малолітньої дитини відповідатиме інтересам дитини, буде доцільним та надасть можливість позивачу відвезти доньку за кордон для проведення лікування у час військової агресії російської федерації відносно України.

Доводи представника відповідача про не зазначення конкретної мети виїзду за кордон суд відхиляє, оскільки аналіз змісту позову та долучених доказів свідчить про інше.

Окрім цього, суд не погоджується із посиланнями представника відповідача на те, що позивачем не персоніфіковано конкретного місця проходження лікування. У цьому контексті слід зауважити, що в матеріалах справи наявні відомості про те, що проживання позивача та її доньки здійснюватиме за адресою АДРЕСА_2 забезпечуватиме ОСОБА_7 , котрий являється дядьком позивача.

Суд критично оцінює твердженням представника відповідача про те, що строк перебування дитини закордоном є надто тривалим, у зв`язку з чим відповідач взагалі може втратити будь-який контакт з дитиною, зважаючи на те, що ним не долучено будь-яких доказів щодо вжиття відповідачем як батьком ОСОБА_3 будь-яких заходів, спрямованих на зміцнення та покращення зв`язків із донькою, тобто в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач раніше переймався тими обставинами, на які він посилається як на заперечення позову.

За таких обставин з огляду на те, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України, а також враховуючи позицію відповідача по суті цього спору, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги задовольнити повністю.

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд малолітнього дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 04.10.2019 року, в країни Європейського Союзу: Словацьку Республіку для проходження обстеження, лікування, оздоровлення, відпочинку та навчання без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дитиною 16-ти (шістнадцяти) років.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко