Справа №524/7058/21
Провадження №2/524/2396/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участі секретаря судового засідання Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в період з 31.08.2016 по 30.06.2021 він працював в Кременчуцькому льотному коледжі. Наказом директора Харківського національного університету внутрішніх справ від 30.06.2021 № 160 о/с він був звільнений з посади «фахівця без категорії» відділення організаційної роботи з перемінним складом відділу соціально-гуманітарної, виховної та профорієнтаційної роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення він вважає незаконним. Вважає, що роботодавець не врахував його переважне право, як працівника якому залишилось менше 3 років до виходу на пенсію. Вказав, що його посада не була ліквідована та навіть не перейменована.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

В своєму відзиві відповідач зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Вказав, що звільнення позивача з посади відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, позивача було попереджено про наступне звільнення за два місяці, йому було запропоновано працевлаштування на вакантні посади, що відповідають його освіті та кваліфікації. Позивач відмовився від запропонованих йому посад.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

31 травня 2022 року замінено відповідача по справі- Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ на Харківський національний університет внутрішніх справ.

11 липня 2022 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 29.05.2020 №157 о/с ОСОБА_1 був прийнятий на посаду фахівця відділення організаційної роботи з перемінним складом відділу соціально-гуманітарної, виховної та профорієнтаційної роботи Кременчуцького льотного коледжу.

28.04.2021 в.о. директора Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ повідомив ОСОБА_1 про наступне звільнення з посади «фахівця без категорії» відділення організаційної роботи з перемінним складом відділу соціально-гуманітарної, виховної та профорієнтаційної роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України(а.с.12)

На підставі наказу в.о. директора Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ від 30.06.2021 № 160 о/с ОСОБА_1 був звільнений з посади «фахівця без категорії» відділення організаційної роботи з перемінним складом відділу соціально-гуманітарної, виховної та профорієнтаційної роботи з 30.06.2021 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.

НОРМИ ПРАВА

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В частині другій статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

В ст.42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби ; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно з пунктом 19 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.116, 117 КЗпП України)

ОЦІНКА СУДУ

Так, факт змін в організації виробництва і праці Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх, зокрема скорочення чисельності або штату працівників підтверджується: копією наказу від 31.05.2019 № 434 «Про організаційно-штатні зміни в Харківському національному університеті внутрішніх справ» та від 19.04.2021 № 251 «Про організаційно-штатні зміни в Харківському національному університеті внутрішніх справ».

Щодо фактів забезпечення роботодавцем вимог стосовно дотримання гарантій працівника на працевлаштування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року по справі справа № 761/3694/15-ц(провадження № 61-89ск17)

З матеріалів справи вбачається, що позивачу 01.06.2021, 07.06.2021 та 09.06.2021 були запропоновані вакантні посади. З копій поданих документів вбачається, що позивач від запропонованих посад відмовився.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач дотримався вимог законодавства в частині забезпечення позивача можливістю переведення на іншу роботу.

За змістом ст. 49-2 КЗпП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю або у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації сам працівник, на власний розсуд, вирішує питання про подальше працевлаштування.

В даній справі, судом було встановлено те, що роботодавець виконав свій обов`язок щодо дотримання гарантій працівника на працевлаштування, а саме запропонував всі вакантні посади. Крім того, відповідач довів те, що позивач відмовився від переведення на іншу роботу, що підтверджується його підписом на заявах.

Отже, з урахуванням відмови позивача від переведення його на іншу роботу та з огляду на положення ст. 49-2 КЗпП України, суд вважає звільнення позивача правомірним та таким, що відповідає вимогам закону, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 , за своїм розсудом, мав звертатись за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовуватись самостійно.

Суд враховує доводи позивача з приводу порушення відповідачем його права на залишення на роботі, однак відзначає, що такі гарантії застосовуютьсь у разі згоди працівника продовжити роботу на підприємстві, а в даній справі позивач відмовився від переведення.

Відтак, суд не знаходить підстав для поновлення позивача на посаді та відповідно задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.12.2022

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ