ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/929/20 Номер провадження 22-ц/814/3114/22Головуючий у 1-й інстанції Квітка О.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 15 січня 2021 року, постановлене суддею Квітка О.О.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

10.09.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання за нею права на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Довжанський» розміром 6,50 умовних кадастрових гектарів на території с.Довжик Золочівського району Харківської області з числа невитребуваних (нерозподілених) часток (паїв), земель запису або резерву.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на час розпаювання та одержання 28.10.1997 КСП «Довжанський» державного акту на право колективної власності на землю була членом указаного КСП, із яким перебувала у трудових відносинах у період із 21.05.1990 по 19.03.1996.

У липні 2020 року їй стало відомо, що після 1998 року всім колишнім членам колгоспу було видано земельні частки (паї) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Довжанський». Після цього, у серпні 2020 року вона звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області та листом від 13.08.2020 за №29-20-11-6512/0/19-20 їй повідомлено, що по КСП «Довжанський» відсутній запис про виготовлення, реєстрацію та видачу сертифікату на її, позивача, ім`я; а також до архівного відділу Золочівської РДА, де їй повідомили, що правонаступником КСП «Довжанський» (с.Довжик) є СТОВ «Довжик». На письмовий запит позивачки щодо надання інформації про її зарахування або виключення зі складу членів КСП «Довжанський» (с.Довжик), відповіді вона не отримала. Проте, як член КСП Довжанський» вона має право на земельну частку (пай) та просить захистити порушене право в межах заявлених вимог.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 15.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) загальною площею 6,50 умовних кадастрових гектарів за рахунок нерозподілених (невитребуваних) паїв КСП «Довжанський» або земель запасу чи резерву сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області.

Рішення районного суду вмотивовано доведеністю заявлених вимог позову та його підставністю.

Керівник Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради оскаржив рішення районного суду до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Наголошує, що у даному випадку право колективної власності на майно (пай) припинене в силу внесення змін до земельного законодавства.Однак районним судом не встановлено обставини паювання земель колективної власності КСП «Довжанський», зокрема, яку площу земель було розподілено, чи залишилися нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї), чи створювався під час паювання резервний фонд КСП, який можливо було використовувати для виділення земельних ділянок членам КСП, які не отримали їх при паюванні, та чи надавали місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування згоду на передачу земель резервного фонду для задоволення таких потреб.

Із огляду на припинення права колективної власності та перехід у комунальну власність всіх земель, які розташовані на території відповідної громади, вважає, що даний спір фактично є спором про позбавлення територіальної громади прав на землю комунальної форми власності. Оскільки визнання за особою будь-яких прав на землю з числа земель комунальної форми власності можливе лише шляхом вільного волевиявлення власниказемельної ділянки органу місцевого самоврядування. Таким чином суд вийшов за межі повноважень, наданих йому законом, перебравши на себе повноваження органу місцевого самоврядування, що створює загрозу майновим інтересам держави в особі уповноваженого органу щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності.

Вважає необґрунтованими висновки районного суду щодо наявності у позивача законних підстав для набуття права на земельну частку (пай). Так, поза увагою районного суду залишилося, що за інформацією відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області позивачка не була включена до списку громадян-членів КСП, який додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Довжанський», сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не реєструвався, а земельна ділянка не виділялася; згідно копії трудової книжки 21.05.1990 прийнята на роботу до совхозу Довжанський працівницею столової бригади №3 та 15.03.1996 звільнена за власним бажанням.

Заперечує проти врахування судом, як доказу, протоколу загальних зборів членів трудового колективу радгоспу від 26.02.1996, оскільки позивач не зазначив коли саме та яким чином ним було отримано указану копію.

Водночас, належним доказом на підтвердження членства в КСП є рішення загальних зборів, прийняте за заявою громадянина, яке позивачем не надано, а отже не доведено право вимоги за цим позовом.

Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не пропущено. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд самостійно зобов`язаний застосувати наслідки його спливу. Судом першої інстанції не встановлено належних і допустимих доказів, які б підтверджували неможливість позивача дізнатися про порушення свого права та поважність причин пропуску строку позовної давності, безпідставно не застосовано наслідки її спливу.

Зазначає, що судом першої інстанції, у порушення вимог процесуального законодавства, не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляду справи, і цей недолік не може бути усунутий у суді апеляційної інстанції. Вказує, що у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідачами у справах за позовами громадян, пов`язаними з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) є КСП, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. За таких обставин, установивши, що позивачем пред`явлено позов не до усіх належних відповідачів, суд першої інстанції мав відмовити узадоволенні позовних вимог, у тому числі, і з цих підстав, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу.

Наголошує, що у даному випадку підставою представництва прокуратурою у суді інтересів держави є наявність порушення державних інтересів у сфері земельних відносин, яке виявилося у визнанні за позивачем права на земельну частку (пай) всупереч встановленому законодавством порядку набуття прав на землю, за відсутності волевиявлення уповноваженого власника та розпорядника земель Золочівської селищної ради. У даному випадку прокурор звертається до суду не лише в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, а також в інтересах територіальної громади, всупереч інтересам якої діяв орган місцевого самоврядування, на легітимність і добросовісність дій якого розраховує громада.

Вказує, що Золочівською селищною радою з моменту винесення судом першої інстанції рішення у справі до теперішнього часу, за наявності підстав, що були цьому органу очевидні, не вжито заходів до судового захисту інтересів держави шляхом оскарження судового рішення, що свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу та його бездіяльність, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.08.2018 у справі №807/62/16/. У даному випадку подання прокуратурою апеляційної скарги є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган був обізнаний про факт порушення інтересів держави, тому лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має таку процесуальну можливість.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.01.2022 поновлено Керівнику Богодухівської окружної прокуратури, який діє в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області строк на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 15.01.2021 та відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.

08.02.2022 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає відсутнім у прокурора права на оскарження рішення суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.02.2022 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.08.2022 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням учасників судового процесу.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) 21.05.1990 прийнята на роботу робітником столової бригади совхоз « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та 19.03.1996 звільнена з роботи за власним бажанням, трудова книжка серії НОМЕР_1 ./а.с.5-7/

28.10.1997 Золочівською РДА на підставі розпорядження від 23.03.1997 №525 видано КСП «Довжанський» державний акт на право колективної власності на землю, серії ХР №13-00-000806, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №14./а.с.10-11/

Документи щодо підтвердження стажу роботу працівників КСП «Довжанський», їх членства, чи виключення із складу членів підприємства на зберігання до архівного відділу Золочівської РДА не надходили; рекомендовано звернутися до СТОВ «Довжик», яке є правонаступником КСП «Довжанський» лист від 06.08.2020 №Т-15/01-56./а.с.9/

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у харківській області від 13.08.2020 №29-20-11-6512/0/19-20, прізвище ОСОБА_4 у списку громадян членів КСП «Довжанський» Золочівського району Харківської області, що додається до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 13-00-000806 від 28.10.1997, відсутнє.

Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Довжанський» відсутній запис про виготовлення, реєстрацію та видачу сертифікату на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на праві власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі на ім`я ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку не обліковується./а.с.8/

14.08.2020 адвокатом Журковим В.І., в інтересах клієнта ОСОБА_5 , подано до СТОВ «Довжик» подано адвокатський запит в порядку ст.24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за вих. №69 щодо надання інформації та підтверджуючих документів: з якого часу та по який час працювала ОСОБА_5 або ОСОБА_6 в КСП «Довжанський» (с.Довжик); коли була прийнята в члени КСП «Довжанський» (с.Довжик) ОСОБА_5 або ОСОБА_6 ; чи наявна у Вас інформація щодо виключення ОСОБА_5 або ОСОБА_6 зі складу членів КСП «Довжанський» (с.Довжик)./а.с.13,14/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що позивач ОСОБА_1 на час розпаювання та одержання КСП «Довжанський» державного акту на право колективної власності на землю була членом вказаного КСП, а тому на підставі ст.ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» набула право на земельну частку (пай), яка має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності відповідно до положень ст.ст.12,19,25 ЗК України.

Визнавши, що у позивача, як члена КСП, виникло право на земельну частку (пай), районний суд дійшов висновку, що його реалізація не порушує майнові права відповідача та не призводить до правової невизначеності. Позивач сам вправі обирати час і спосіб, коли він реалізує своє право. Тому суд визнав, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) не пропущено.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).

Згідно статті першої Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за №2114-ХІІ від 14.02.1992 колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України №2114-ХІІ від 14.02.1992, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.12.1999 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч.2 ст.14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Частинами дев`ятою, десятою статті 5 ЗК України 1990 року визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч.ч. 6, 7 ст.6 цього Кодексу.

За змістом ч.ч.6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч.2 ст.23 ЗК України 1990 року).

Згідно п.17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

За змістом статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п.2 Указу від 08.08.1995 за №720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно із вимогами ст.ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) та Указу від 08.08.1995 за №720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови від 16.04.2004 за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Із матеріалів справи убачається та підтверджується даними трудової книжки серії НОМЕР_1 , що ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) із 21.05.1990 працювала робітником столової бригади совхоз «Довжанський», що не є тотожним колгоспу; відомостей про прийняття (виключення) позивача у члени КСП «Довжанський» трудова книжка, не містить;у додатках до державного акту на право постійного користування землею КСП «Довжанський» - списках членів товариства позивачка не значиться.

Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами не доведено факту прийняття її у члени КСП «Довжанський», оскільки саме членство у КСП, є підставою отримання права на земельну частку пай, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Доводи позивача зводяться до констатації факту її перебування у трудових відносинах із КСП «Довжанський» на час розпаювання та одержання КСП державного акту на право колективної власності на землю, та припущеньщодо її можливого внесення до відповідних списків-членів товариства, які не ґрунтуються на доказах на підтвердження таких обставин.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду із позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, як слідує із висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 17.03.2020 у справі №396/1683/18-ц.

Вимог про включення ОСОБА_1 до списку громадян - членів КСП «Довжанський», які мають право на земельну частку (пай) позивач не заявляла. Тому підстав для визнання за нею, ОСОБА_1 , права власності на земельну частку (пай) немає.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позов є недоведеним, а тому не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 питання дотримання нею строків позовної давності судом не досліджується. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справах №369/6892/15-ц від 22.05.2018, №367/6105/16-ц від 31.10.2018, №575/476/16-ц від 07.11.2018.

По справі також убачається, що відповідач Золочівська селищна рада Харківської області у відзиві на позовну заяву, із посиланням на те, що позивачем не надано суду доказів про прийняття її у члени КСП «Довжанський», що на ім`я позивача сертифікат не реєструвався, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст.71 ЦК УРСР 1963 року, який підлягає застосуванню судом, що зазначений позивачем лист ГУ Держгеокадастру у Харківській області не може бути підставою для визнання причини пропуску строку позовної давності поважною, просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Згідно супровідного листа від 22.01.2021 на адресу Золочівської селищної ради Харківської області судом першої інстанції направлена копія рішення суду від 15.01.2021, що не набрало законної сили, для відома /а.с.52/, але останній не скористався правом апеляційного оскарження рішення суду у передбачений законом строк, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави представництва, викладені в апеляційній скарзі керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради є обґрунтованими та доведеними.

Згідно ст.141 ЦПК України із позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1261,21 грн./а.с.87/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради -задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 15 січня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1261,21 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця