ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/145/22 Номер провадження 22-ц/814/2498/22Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 09 червня 2022 року, постановлене суддею Тімошенко Н.В.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа: Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

06.01.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить зняти арешт із належного їй майна, а саме, 4/15 частини будинку по АДРЕСА_1 та скасувати заборону на його відчуження, накладений Першою Полтавською державною нотаріальною конторою 15.03.2005 на підставі постанови №2-3208 від 28.03.2003 ВДВС Октябрського РУЮ м.Полтави.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що згідно свідоцтва про право власності від 15.07.2008 є власником 1/5 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . При зверненні до нотаріуса для оформлення відчуження такого майна, їй стало відомо про існування арешту 4/15 частини будинку, реєстраційний номер 1764884, підстава обтяження - постанова №2-3208 від 28.03.2003 ВДВС Октябрського РУЮ м.Полтави, зареєстровано 15.03.2005 Першою Полтавською державною нотаріальною конторою.

Зазначає, що ніколи не володіла 4/15 частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та при зверненні до Шевченківського ВДВС у м.Полтавіотримала інформацію, що перевіркою бази даних АСВП, в тому числі даних «спец розділу» АСВП, виконавчі провадження з примусового виконання постанови №2-3208 від 28.03.2003 не знайдено. Оскільки дійсне обтяження порушує права позивача, як власника майна, на вільне розпорядження ним, просить захистити порушене право в межах заявлених вимог.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.06.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківського ВДВС у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа: Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а тому позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Позивач із рішенням районного суду не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, з підстав попередньо викладених у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються направі власності позивача на арештоване майно, гарантованомуст.41 Конституції України та конвенційними нормами, яке підлягає захисту за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05.2013, яка є обов`язковою для врахування.

Наголошує, що на виконанні ДВС відсутні виконавчі провадження відносно неї, ОСОБА_1 , а тому питання зняття арешту з майна в порядку ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підлягає вирішенню в межах заявленого спору.

Просить врахувати, що збереження арешту майна порушує права власника на розпорядження ним.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.11.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03.11.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 04.11.2022.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У суд апеляційної інстанції учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/5 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2008, виданого Управлінням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 07.06.1994 №219 взамін договору купівлі-продажу, посвідченого 1-шою Полтавською держнотконторою від 24.11.1978 року за р.№2-10912. Право власності зареєстровано у Полтавському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 18.07./а.с.6,7/

13.07.1979 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , після реєстрації змінила прізвище на « ОСОБА_4 »./а.с.19/

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 23.11.2021 здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на 1/5 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.8/

Згідно деталізованої інформації про зміни з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачаєтьсянаявність архівного запису про арешт 4/15 частин будинку по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ). Реєстраційний номер обтяження 1764884, підстава обтяження: постанова №2-3208 від 28.03.2003 ВДВС Октябрського РУЮ м.Полтави, зареєстрованого Першою Полтавською державною нотаріальною конторою 15.03.2005.

Листом Шевченківського ВДВС у м.Полтаві від 09.09.2021 №73801 повідомлено ОСОБА_1 , що перевіркою бази даних АСВП, у тому числі і даних «спецрозділу» АСВП (який містить виконавчі провадження, що перебували на виконанні до запровадження системи АСВП), виконавчі провадження з примусового виконання постанови №23208 від 28.03.2003 не знайдено./а.с.10/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що заперечення проти арешту майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, які слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадженняі примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лишез дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавціву порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюєтьсяу позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 59 Закону України про виконавче провадження» регулює процедуру зняття арешту з майна.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною четвертою названої норми визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

В усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону).

Суд першої інстанції викладене не врахував та залишив поза увагою, що вимоги позову обґрунтовані як нормами ст.ст.321, 391 ЦК України щодо правомочностей власника володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, встановлених законом, та права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні цих прав, так і нормою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки збереження арешту майна позивачки, накладеного 28.03.2003 ВДВС Октябрського РУЮ м.Полтави, упродовж майже двадцяти років без підтвердження необхідності збереження такого арешту призводить до юридичної невизначеності та порушує право позивача на вільне володіння належним її майном, а виконавче провадження, в рамках якого був накладений вказаний арешт, та в рамках якого можливо вирішити питання щодо підставності збереження арешту, - не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що позивач не може захистити своє право у спосіб, передбачений розділом VII (Судовий контроль за виконанням судових рішень) ЦПК України шляхом подання відповідної скарги.

Підстави, передбачені ч.4 ст.59 Закону, для зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, у даному випадку не встановлені, а отже позивач вправі заявити в суд позов на підставі ч.5 ст.59 Закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд першої інстанцій помилково викладене не врахував та дійшов помилкового висновку відсутність для задоволення позову.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення районного суду - скасуванню, із постановленням нового про звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст.ст.255,367, 368, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 09 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зняти арешт, накладений Першою Полтавською державною нотаріальною конторою 15.03.2005 на підставі постанови №2-3208 від 28.03.2003 ВДВС Октябрського РУЮ м.Полтави щодо 4/15 частини будинку по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця