Справа № 216/4920/20
Провадження № 2/216/369/22
РІШЕННЯ

іменем України

01 грудня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кацюби В.І.,

представника позивача адвоката Лозицького О.П.,

представника відповідача

ОСОБА_1 адвоката Шемета І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранної Анастасії Анатоліївни, про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, свідоцтва про право власності, реєстрації права власності на нерухоме майно та земельну ділянку, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який уточнив 16.04.2021 та обґрунтовував тим, що 14.08.2020 ОСОБА_2 набув право приватної власності на житловий будинок з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0821 га, кадастровий номер: :08:296:0045, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом НОН 628774, зареєстрованим в реєстрі за №790, яке видане 14.08.2020 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зарубанною А.А., а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220408344 від 14.08.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220408675 від 14.08.2020. Однак, позивач не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки в житловому будинку проживає та зареєстрована колишня власниця - ОСОБА_1 , а також: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , неповнолітні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з постанови старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14.08.2020 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, по зведеному виконавчому провадженню №55640270, ОСОБА_2 як стягувачу передано житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення суми боргу в розмірі 1371799,21 грн, згідно з виконавчими документами: виконавчого листа №216/4063/15-ц від 28.09.2016, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1193286,57 грн; виконавчого листа №216/4063/15-ц від 28.09.2016, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 6112,68 грн; виконавчого листа №216/2251/18 від 18.10.2018, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 172399,96 грн. Позивач зазначає, що неповнолітні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані у спірному житловому будинку 10.01.2018, а як вбачається з постанови державного виконавця від 14.08.2020, виконавчі листи про стягнення боргу з ОСОБА_1 були видані 28.09.2016, тобто відповідач ОСОБА_1 спеціально зареєструвала малолітніх дітей, які є її онуками, для того, щоб в подальшому перешкоджати позивачу користуватися та розпоряджатися житловим будинком. У зв`язку з тим, що відповідачі з реєстрації місця проживання не знімаються на них нараховуються комунальні платежі, які вони сплачують, внаслідок чого позивач несе додаткові матеріальні затрати. За таких обставин, позивач просив суд: визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради здійснити зняття з реєстрації відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Умріхін О.В. у судове засідання не з`явились. В матеріалах справи знаходиться відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що не визнає вимоги ОСОБА_2 , оскільки позовна заява та додатки до неї не відповідають вимогам, встановленим абз. 2 ч. 5 ст. 95, ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранної Анастасії Анатоліївни, про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, свідоцтва про право власності, реєстрації права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. Свої вимоги ОСОБА_3 обгрунтовував тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . 03.07.2013 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір дарування домоволодіння із земельною ділянкою, відповідно до якого ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 273,3 кв.м та земельної ділянки під ним, кадастровий номер :08:296:0045, загальною площею 0,0821 га. Після цього, він разом з дружиною на їхні спільні кошти розпочали капітальний ремонт вказаного домоволодіння. В результаті будівельно-оздоблювальних та ремонтних робіт домоволодіння АДРЕСА_1 істотно поліпшилося та збільшилося у своїй вартості більше, ніж у чотири рази. Згідно зі звіту з оцінки вартості майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 станом не 14.11.2017 вартість вищевказаного майна становила 2027889,00 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_2 порушено його право власності, оскільки він фактично є співвласником домоволодіння, тому акт про передачу майна, складений старшим державним виконавцем та свідоцтво на право власності від 14.08.2020 є незаконними та підлягають скасуванню з таких підстав. У провадженні Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №52521163 з примусового виконання виконавчого листа №216/4063/15-ц, виданого 28.09.2016 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з його дружини ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 1193286,57 грн. Так як ним подано до суду даний позов, постановою старшого державного виконавця Центрально-Міського ВДВС від 22.02.2018 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №216/4063/15-ц на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2018 про забезпечення позову ОСОБА_3 , шляхом зупинення продажу арештованого майна. Однак, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.10.2019, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.08.2020, його позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання та скасовано заходи забезпечення позову у виді зупинення продажу арештованого майна, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 на електронних торгах ДП «Система електронних торгів арештованого майна», застосовані на підставі ухвали суду від 15.02.2018. Проте, на час звернення з цим позовом, у цивільній справі №216/581/18 відкрито касаційне провадження та витребувано з Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу матеріали цієї справи. Тому позивач вважає, що всі дії старшого державного виконавця Сігай А.О. є протиправними. Крім того, старшим державним виконавцем Сігай А.О. не проводились електронні торги з реалізації домоволодіння, а строк дії звіту про оцінку майна від 14.11.2017 у виконавчому провадженні №52521163 давно минув. Таким чином державним виконавцем грубо порушено порядок реалізації майна, передбачений ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, позивач зазначив, що процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акту про передачу майна стягувачу, які можуть вважатись юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваного свідоцтва права власності від 14.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А., зареєстрованого в реєстрі за №790, ОСОБА_2 належить на праві власності майно - домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що приватний нотаріус Забуранна А.А. посвідчила свідоцтво на право власності лише на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Внаслідок вищевикладених обставин здійснено незаконну реєстрацію права власності, а позивача позбавлено права власності на нерухоме майно. За таких обставин, позивач просив за зустрічним позовом суд: визнати незаконним та скасувати акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного старшим державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сігай А.О.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право власності на майно, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А-2, загальною площею 273,3 кв.м, житловою площею 148,6 кв.м, літньої кухні-гаражу -Ж-2, замощення ІІ, парканів - 1-2, земельної ділянки, площею 0,0821 га, кадастровий номер :08:296:0045, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А., зареєстроване в реєстрі за №790, серія НОН та номер 628774; визнати незаконною та скасувати реєстрацію права власності нерухомого майна, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. А-2, загальною площею 273,3 кв.м, житловою площею 148,6 кв.м, літньої кухні-гаражу -Ж-2, замощення ІІ, парканів - 1-2 та земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою.

Представник позивача за первісним позовом - адвокат Лозицький О.П. надав до суду письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що в обґрунтування визнання незаконним та скасування акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 зазначає, що старшим державним виконавцем Сігай А.О. грубо порушено порядок реалізації майна, а саме було проведено електронні торги із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна від 14.11.2017 у виконавчому провадженні № 52521163, який утратив чинність. Разом з цим, 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 - третя особа за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом, звертались зі скаргою на дії державного виконавця Мігільової Т.М. у виконавчому провадженні № 52521163, щодо реалізації арештованого майна (справа № 4-с/216/9/19), предметом зазначеної скарги вже було визнання протиправним та скасування звіту про оцінку майна від 14.11.2017, а також скасування акту про непроживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного в січні 2018 року. В обґрунтування скарги ОСОБА_1 також зазначала, що оцінка майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, а саме: в частині проведення порівняльного аналізу та реалізації нерухомості, яка є найбільш подібна до оцінювального об`єкту та в арештованому домоволодінні мешкають неповнолітні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 10 січня 2018 року. Реалізація (торги) арештованого майна боржника ОСОБА_1 вперше були призначені на 25 січня 2018 року, тобто, станом на цей день державний виконавець була обізнана в реєстрації малолітніх дітей в арештованому будинку. Не маючи офіційного дозволу від органів опіки та піклування на продаж арештованого майна та всупереч законодавчим нормам державний виконавець не винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій та зняття з реалізації (торгів) арештованого майна. Під час судового розгляду скарги ОСОБА_1 від 22.02.2018 встановлено, що оцінка майна була проведена відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, реєстрація неповнолітніх дітей відбулася 10.01.2018 вже після проведення державним виконавцем арешту та опису майна боржника та передачі заявки на реалізацію арештованого майна. З огляду на дані дії боржниці, щодо реєстрації неповнолітніх осіб за адресою арештованого та описаного майна, вбачається їх неправомірність, оскільки боржниця була обізнана про опис майна та не мала права вчиняти будь-яких дій, щодо описаного та арештованого майна. 23.01.2018 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів Голови квартального комітету № 67, неповнолітні особи за даною адресою не проживали, про що складено відповідний акт державного виконавця. Тобто, боржниця навмисно, з метою перешкоджання державному виконавцю виконати чинне рішення суду, зареєструвала неповнолітніх дітей за адресою арештованого та описаного майна. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 . Зазначена ухвала суду від 15.02.2019 жодним із учасників справи не оскаржувалась, та набрала законної сили 05 березня 2019 року. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 в частині визнання незаконним та скасування Акту про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу від 14.08.2020, не наводиться жодних нових підстав для скасування цього акту, окрім як те, що оцінка майна була проведена з порушенням законодавства про виконавче провадження. Однак, як вбачається із ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року Звіт про оцінку майна від 14.11.2017, вже був предметом розгляду у справі № 4-с/216/9/19 та було встановлено, що оцінка майна проводилась згідно з нормами чинного законодавства, оскільки ухвала набрала законної сили 05.03.2019, то цей звіт про оцінку майна не підлягає повторному дослідженню та оцінці. Додатково представник зазначив, що 27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця (провадження № 4-с/216/7/21), в якій знову просила визнати протиправними та скасувати: постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мігільової Т.М. про відкриття виконавчого провадження № 52521163 від 04.10.2016; постанову державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. про скасування процесуального документу від 14.11.2016 у виконавчому провадженні № 52521163; звіт про оцінку майна від 14.11.2017 у виконавчому провадженні № 52521163; акт державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. про непроживання, складений у січні 2018 року у виконавчому провадженні № 52521163; постанову старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сігай А.О. про передачу виконавчого провадження № 52521163 від 15.01.2020; постанову старшого державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Сігай А.О. про прийняття виконавчого провадження № 52521163 від 20.01.2020. З наведеного вбачається, що в скарзі на дії державного виконавця від 27.01.2020, поданій ОСОБА_1 до суду (провадження № 4-с/216/7/21) наведені такі ж самі вимоги, які були наведені у скарзі від 22 лютого 2018 року (провадження № 4-с/216/9/19). У задоволенні зазначеної скарги ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26.02.2021 відмовлено. Крім того, ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві посилається на ч.6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що звіт про оцінку майна втратив свою чинність, оскільки пройшло більше шести місяців від дня його підписання до дня прилюдних торгів, тому обов`язковою умовою проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Як вбачається із зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 та пояснень представника ОСОБА_1 - Шемет І.О. від 19.05.2021, звіт про оцінку майна був складений 14.11.2017, перші електронні торги було призначено на 25.01.2018, які не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців, другі електронні торги призначено на 28.02.2018, треті електронні торги призначено на 08.01.2020. Оскільки торги не відбулися, то 14.08.2020 було прийнято постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу. Виходячи з наведеного, перші торги були призначені через 2 місяці з дня проведення оцінки, тобто в межах строку дії звіту про оцінку майна, а згідно з ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Отже, зважаючи на зазначені норми законодавства, для проведення других і третіх електронних торгів, які проводились 28.02.2018 та 14.08.2020, повторна оцінка такого майна не потрібна, що спростовує доводи, наведені в зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 та поясненнях представника ОСОБА_1 - Шемет І.О. від 19.05.2021. Оскільки зазначені постанова та акт від 14.08.2020 винесені державним виконавцем з дотриманням норм чинного законодавства, то вони є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, відповідно свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0821 га, кадастровий номер :08:296:0045, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 видане на законних підставах, а також приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А. проведено реєстрацію права власності цього нерухомого майна згідно з ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 (в редакції яка діяла на момент проведення реєстраційних дій). За таких обставин, представник позивача за первісним позовом просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_1 - Шемет І.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісної позовної заяви та наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути заяву за його відсутності, при вирішенні позовних вимог взяти до уваги висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, згідно з яким орган опіки та піклування заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у частині визнання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки таке рішення призведе до порушення охоронюваних законом житлових прав неповнолітніх дітей.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, своїм правом участі в розгляді справи не скористались.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову та відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - літ. А-2, загальною площею 273,3 кв.м, житловою площею 148,6 кв.м, літньої кухні-гаражу - Ж-2, замощення ІІ, парканів - 1,2, а також земельної ділянки, площею 0,0821 га, кадастровий номер :08:296:0045, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом, посвідченим 14.08.2020 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранною А.А., відповідно до ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного старшим державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (том 1 а.с. 159).

Право власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.08.2020, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №220408344 та за №220408675 (том 1 а.с. 160, 161).

Зі змісту довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 19.08.2020 за №3904 (том 1 а.с. 162) встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що факт реєстрації відповідачів у будинку порушує його права та інтереси, оскільки він несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг та не може належним чином скористатися своїм правом розпорядження нерухомим майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з цим, з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради від 28.08.2021, а також витягу з протоколу №20 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 17.08.2021 (том 3 а.с. 49-51) суд встановив, що орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки таке рішення призведе до порушення охоронюваних законом житлових прав неповнолітніх дітей.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків, а тому факт її непроживання у квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, у якому на законних підставах зареєстрований її батько.

Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 09.09.2020 у справі № 755/16152/16-ц.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов в частині вимог до неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зобов`язання відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради здійснити зняття їх з реєстрації, суд приходить до таких висновків.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перешкоди створені відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позбавляють позивача, як власника нерухомого майна, можливості користуватися та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності нерухомим майном.

У силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов частково.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви суд прийшов до таких висновків.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив суд визнати незаконними та скасувати акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, свідоцтво на право власності на майно та реєстрацію права власності нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з тих підстав, що приватний нотаріус Забуранна А.А. посвідчила свідоцтво на право власності лише на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, за відсутності відповідної постанови державного виконавця, а також, старшим державним виконавцем Сігай А.О. не проводились електронні торги з реалізації домоволодіння, а строк дії звіту про оцінку майна від 14.11.2017 у виконавчому провадженні №52521163 давно минув.

Судом досліджено матеріали виконавчого провадження №52521163 (том 2 а.с. 56-250), згідно з якими встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження зареєстроване в АСВП за № 52521163 до складу якого входять два виконавчих документа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 1 199 399,25 грн. На підставі виконавчого листа 216/4063/15-ц виданого Центрально-Міським судом м. Кривого Рогу від 28.09.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. За весь час знаходження виконавчого провадження на виконанні у відділі ДВС, державним виконавцем вживались заходи примусового виконання рішення суду, а саме: здійснювались заходи щодо перевірки майнового стану боржника. 14 листопада 2016 року на адресу відділу ДВС надійшло клопотання від представника стягувача - адвоката Лозицького О.П. про незгоду з можливим зверненням стягнення на доходи боржника, з вимогою звернути стягнення на домоволодіння, а саме будинок АДРЕСА_1 (а.с. том 2 а.с. 73).

У відповідності до п. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. При прийняті рішень по вказаним питанням державний виконавець повинен враховувати розумний строк виконання рішення, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення у майбутньому при направленні стягнення понад 1 млн. грн. на доходи боржника.

13 вересня 2017 року державним виконавцем залишено боржнику за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , виклик з вимогою з`явитися на прийом до відділу ДВС на 14.09.2017 (том 2 а.с. 109).

13.09.2017 державним виконавцем на адресу боржника направлено повідомлення про опис майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 , яке призначено на 15.09.2017 на 16.00 год (том 2 а.с. 110).

15.09.2017 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчих дій в частині опису та арешту майна боржника. На вимогу державного виконавця двері будинку ніхто не відчинив. В зв`язку з неможливістю проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника, державним виконавцем було перенесено проведення виконавчих дій на 21 вересня 2017 року, про що складено відповідний акт (том 2 а.с. 111).

21 вересня 2017 року державним виконавцем було проведено опис та арешт майна боржника, за відсутності ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в присутності понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представника Голови квартального комітету № 67 Шаблій Р.І. та представника стягувача ОСОБА_13 , копія якого направлено рекомендованою кореспонденцією на адресу боржника (том 2 а.с. 112-113).

21 вересня 2017 року державним виконавцем зафіксовано, що на момент складання постанови опису та арешту майна боржника, зі слів голови квартального комітету № 67 ОСОБА_14 неповнолітні особи за даною адресою не зареєстровані (том 2 а.с. 114).

27 вересня 2017 року виходом державного виконавця за місцем роботи боржника КЕІ НЕУ імені В. Гетьмана, державним виконавцем в присутності представника стягувача Лозицького О.П., було вручено особисто ОСОБА_1 , копію постанови про опис та арешт майна боржника, в якому вона прийняла на відповідальне зберігання описане майно з правом проживання без права продажу, демонтажу та попереджена про кримінальну та матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підмінну описаного майна, про що особисто поставила свій підпис.

Судом встановлено, що реєстрація неповнолітніх дітей відбулася 10.01.2018, вже після проведення державним виконавцем арешту та опису майна боржника та передачі заявки на реалізацію арештованого майна, що підтверджується листом відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (том 2 а.с 157а).

23.01.2018 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що неповнолітні особи за даною адресою не проживають, про що в присутності голови квартального комітету № 67 Шаблій Р.І., складено відповідний акт державного виконавця (том 2 а.с. 157).

29 вересня 2017 року на адресу відділу ДВС надійшла заява стягувача про призначення суб`єкта оціночної діяльності до якої було долучено копії технічної документації описаного та арештованого майна.

29 вересня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні ФОП ОСОБА_8 , копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження для відома та експерту для виконання.

Згідно зі звіту про оцінку майна від 14.11.2017, який надано суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_8 , з питання визначення вартості майна боржника, вартість домоволодіння, загальною площею 273,3 кв.м, житловою площею 148,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , становить 2 027 886,00 грн (том 2 а.с. 128-150).

Відповідно до ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Згідно з ч. 5 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

28 листопада 2017 року державним виконавцем направлено на адресу СЕТАМ заявку щодо реалізації домоволодіння, загальною площею 273,3 кв.м., житловою площею 148,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 (том 2 а.с. 152-155).

26.12.2017 СЕТАМ було опубліковано лот 262980 (том 2 а.с. 185а), щодо реалізації домоволодіння, загальною площею 273,3 кв.м, житловою площею 148,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , за ціною 2 027 886,00 грн. Перші електронні торги було призначено на 25.01.2018, які не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців, що підтверджується протоколом №313140 проведення електронних торгів (том 2 а.с. 174), другі електроні торги призначено на 28.02.2018 за ціною 1 723 703,10 грн. Треті електронні торги, призначені на 08.01.2020 за реєстраційним номером лота 268111 також не відбулися внаслідок відсутності допущених учасників торгів, що підтверджується протоколом №458556 проведення електронних торгів (том. 2 а.с. 209а)

За таких обставин, суд вважає безпідставними посилання відповідача ОСОБА_3 про те, що електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна не проводились, а тому строк дії звіту про оцінку майна від 14.11.2017 у виконавчому провадженні №52521163 минув, оскільки, з урахуванням трьох разового призначення державним виконавцем електронних торгів, повторна оцінка вищевказаного нерухомого майна не була потрібна.

Відповідно до ч. 6 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Зі змісту заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_15 від 21.01.2020 (том 2 а.с. 211) вбачається, що стягувач виявив бажання та просив державного виконавця залишити за собою нереалізоване майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що 08.01.2020 пройшли треті і останні публічні торги і майно не реалізовано.

Частиною 9 статті 61 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Судом встановлено, що 14.08.2020 старшим державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сігай А.О. постановлено передати стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення суми боргу в розмірі 1371799,21 грн наступне нерухоме майно: житловий будинок, А-2, загальною площею 273,3 кв.м, житловою площею 148,6 кв.м. з господарчими спорудами: літня кухня - гараж, Ж-2, замощення, ІІ, паркани, 1-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0821 га, кадастровий номер :08:296:0045, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Також, у матеріалах справи щодо оформлення свідоцтва про право власності на майно, наданого приватним нотаріусом Забуранною А.А., міститься акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.08.2020 (том 2 а.с. 3-4), складеного державним виконавцем Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сігай А.О., яким зафіксований факт передачі вищевказаного нерухомого майна стягувачу.

Таким чином, порушень з боку старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сігай А.О. та приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Забуранної А.А., про які зазначає позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , як на підставу для визнання незаконними та скасування акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, свідоцтва на право власності на майно та реєстрацію права власності нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, судом не встановлено, що свідчить про необґрунтованість зустрічних позовних вимог, а отже, відсутністю обставин для їх задоволення.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з урахуванням задоволення первісного позову, з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 15, 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , в рівних частинах з кожного, судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

У задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 - відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранної Анастасії Анатоліївни про визнання незаконним та скасування акту про передачу майна, свідоцтва про право власності, реєстрації права власності на нерухоме майно та земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідачі: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП: не відомо, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5, ;

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, місце знаходження: м. кривий Ріг, вул. Староярмаркова, 44, , служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27, , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Забуранна Анастасія Анатоліївна, місце знаходження: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 12 грудня 2022 року.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ