Справа № 155/1241/21 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/1022/22 Категорія: 70 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06 січня 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , яка перебуває на її утриманні. 20 жовтня 2017 року Горохівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист, на підставі якого з відповідача ОСОБА_2 в її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка також зазначила, що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, постійно несе витрати на оздоровлення, спортивні заняття, лікування дитини, їй не вистачає коштів для належного забезпечення та утримання неповнолітньої дитини. Аліменти у розмірі 900 грн, які сплачує відповідач на утримання дитини, є мізерними.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача ОСОБА_2 у її користь на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2022 року у цій справі позов задоволено.

Ухвалено змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (45714, с. Загаї Луцького району Волинської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішення, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують підстави для зміни способу стягнення аліментів.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

За матеріалами справи судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстровану шлюбі, який було розірвано 06 січня 2015 року (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 (а. с. 9).

10 грудня 2018 року на підставі рішення Горохівського районного суду Волинської області від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 14 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2020 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а. с. 7).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як передбачено частиною 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, постійно несе витрати на оздоровлення, спортивні заняття, лікування дитини, їй недостатньо коштів для належного забезпечення та утримання неповнолітньої дитини, а тому вона просила суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку батька дитини.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначав, що він офіційно не працює та не має постійного доходу, заборгованості по сплаті аліментів не має, окрім того на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 34, 35).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте всупереч зазначених вимог закону позивачка не надала суду будь-яких доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача, а також на підтвердження погіршення її матеріального стану.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зміни способу стягнення аліментів і стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька дитини.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 28 вересня 2022 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді