Постанова

Іменем України

(додаткова)

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 461/6813/19

провадження № 61-6181св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Європейський банк реконструкції та розвитку,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - Шеромова Владислава Дмитровича про ухвалення додаткового судового рішення.

Історія справи

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Європейського банку реконструкції та розвитку за місцем знаходження представництва ЄБРР у м. Львові, в якому просив стягнути з ЄБРР на його користь суму гарантованих коштів у розмірі 1 718, 76 євро.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ЄБРР на користь ОСОБА_1 суму гарантованих коштів за встановлення енергоефективного обладнання у розмірі 1 718, 76 євро.

Стягнуто з ЄБРР на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір

у розмірі 768, 40 грн.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ЄБРР, представництва ЄБРР в Україні на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 48 948, 64 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаними рішеннями суду першої інстанції, у вересні

2021 року ЄБРР подав апеляційні скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року.

Ухвалами Львівського апеляційного суду від 16 травня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ЄБРР на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року та на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.

Постановою Верховного Суду від 10 серпня 2022 року касаційну скаргу представника ЄБРР - Мельника М. М. залишено без задоволення, ухвали Львівського апеляційного суду від 16 травня 2022 рокузалишено без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового судового рішення

У вересні 2022 року представник ОСОБА_1 - Шеромов В. Д. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді касаційної інстанції,

у сумі 4 250,00 грн.

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 270 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 - Шеромова В. Д. про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а у випадку відмови у задоволенні позову - на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Правничу допомогу на стадії касаційного розгляду справи № 461/6813/19 ОСОБА_1 надавав адвокат Шеромов В. Д., який діяв на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 26 серпня 2019 року, додаткової угоди до нього від 10 липня 2022 року та ордеру від 29 липня

2022 року СЕ №1046324.

29 липня 2022 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - Шеромов В. Д. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу представника ЄБРР - Мельника М. М. на ухвали Львівського апеляційного суду від 16 травня 2022 року.

До відзиву на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - Шеромов В. Д. додав заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу у суді касаційної інстанції на підставі додаткової угоди

від 10 липня 2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 26 серпня 2019 року, в якій зазначив, що позивачу були надані послуги з ознайомлення із касаційною скаргою та підготовкою відзиву на касаційну скаргу. Посилаючись на встановлений у додатковій угоді фіксований розмір оплати зазначених послуг (1 250,00 грн за ознайомлення та 3 000,00 грн за підготовку відзиву), а також фактичну їх оплату (акт № 5 приймання передачі частково виконаних робіт від 29 липня 2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 29 липня 2022 року № 290720221), заявник просив здійснити розподіл зазначених витрат на підставі положень статті 141, 416 ЦПК України та стягнути вказану суму з відповідача.

Проаналізувавши реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії касаційного перегляду справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Заперечуючи проти стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, ЄБРР посилався на завищений розмір гонорару, відсутність детального опису робіт з визначенням витраченого адвокатом часу на надання послуг та необґрунтовану суму оплати послуг адвоката за ознайомлення з касаційною скаргою (1 250,00 грн), яка викладена лише на 7 сторінках, що свідчить про неспівмірність вартості наданих послуг (дій представника) та заявлених вимог.

Натомість представник ОСОБА_1 - Шеромов В. Д. посилався на визначення зазначеної у договорі суми гонорару з урахуванням складності справи, стороною у якій є міжнародна організація, її важливого значення для позивача, обсягу викладеного у касаційній скарзі матеріалу (наведення практики суду касаційної інстанції та Європейського суду з прав людини), а також значної кількості обстави та фактів, які необхідно було врахувати при написання відзиву на касаційну скаргу (справа перебувала в провадженні судів з вересня 2019 року по травень 2022 року).

В контексті оцінки доводів відповідача щодо недоведеності позивачем понесення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом часу, колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у подібних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21), згідно з яким учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку визначення договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формальних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції при перегляді у касаційному порядку судових рішень апеляційного суду з процесуальних питань, на предмет їх пропорційності складності справи, колегія суддів погоджується із доводами відповідача про їх завищений розмір.

Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді касаційної інстанції за касаційною скаргою відповідача та їх характер (заперечення доводів відповідача про наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження), розгляд справи в суді касаційної інстанції в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, використання стороною права на ознайомлення з процесуальними документами через систему «Електронний суд», а також необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на стадії касаційного розгляду цієї справи.

Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - Шеромова Владислава Дмитровича про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Європейського банку реконструкції та розвитку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді касаційної інстанції, у розмірі 3 000,00 (три тисячі) грн.

У задоволенні іншої частини вказаної заяви представника ОСОБА_1 - Шеромова Владислава Дмитровича відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович