Справа №333/6172/21
Провадження №2/333/815/22
14 грудня 2022 року м. Запоріжжя Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району про визначення ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на 1/3 частину квартири, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що у 1985 році між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач разом з дружиною та її неповнолітньою дочкою від попереднього шлюбу почали проживати в квартирі АДРЕСА_1 . На час поселення в квартиру, вона належала до державного фонду місцевій раді. Шлюб між позивачем та ОСОБА_2 у 1993 році було розірвано, однак вони продовжували проживати в одній квартирі. В 1995 році ОСОБА_2 звернулась до Комунарської районної адміністрації з заявою про приватизацію квартири. Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації від 17.01.1996 року № 40/27р. «Про приватизацію житла» передано в спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартиру за адресою АДРЕСА_2 , та видано свідоцтво про право власності на житло. У листопаді 1997 року ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 залишили квартиру. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.10.2001 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . В квартирі проживає лише позивач, відповідачі жодного разу до квартири не приходили, комунальні послуги не сплачували. Наразі позивач не може розпоряджатися своєю часткою квартири, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи на квартиру.
Таким чином, позивач просив визначити на ім?я кожного зі співвласників, а саме на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/3 ідеальній частці в праві спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 .
В судове засідання позивач та його представник не з?явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, від представника позивача адвоката Кара Ю.М надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.
В судові засідання, призначені на 06.12.2021 р., 15.03.2022 р., 25.05.2022 р., 25.08.2022 р., 24.10.2022 р., 29.11.2022 р., 14.12.2022 р. відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по справі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позову та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавав. Судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою останній зареєстрований, на адресу суду повернулися конверти з причини «за закінченням терміну зберігання», на конверті містяться відмітки листоноші про залишення відповідачу повідомлення про необхідність з`явитись до поштового повідомлення для отримання кореспонденції, але з невідомих причин відповідач не отримала судову повістку.
Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району у судове засідання не з?явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив.
В зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду,
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти заочного вирішення справи.
У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Судом установлені, такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії корінця ордеру на житлове приміщення №1065 Серії «Ш» ордер виданий ОСОБА_4 , який помер, на право зайняття жилого приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , площею 42,36 кв.м, що складається з трьох кімнат склад сім?ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Згідно відповіді районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 2076/01-37/19.03 від 21.07.2021 адвокату Карі Ю.М. стосовно надання копії свідоцтва про право власності на житло , а саме квартиру АДРЕСА_1 , в матеріалах приватизаційної справи на жило, яке зберігається в районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, відсутня копія такого свідоцтва. При формуванні приватизаційних справ у той період копії свідоцтв про право власності не залишили для зберігання в Комунарській районній адміністрації Запорізької ради народних депутатів.
Згідно повідомлення ТОВ ЗМБТІ за вих.№ 941 від 10.02.2021 року в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 правовстановлюючі документи не містяться.
Рішенням Комунарського місцевого суду м.Запоріжжя від 12.10.2001 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з роз`яснень постанови Пленум Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Як вбачається з матеріалів справи, жодної угоди (домовленості) щодо порядку визначення (виділу) часток сторони не укладали (не досягали).

Як вбачається з розпорядження Запорізької міської ради народних депутатів Комунарської районної адміністрації від 17.01.1996 року №40-27-р від наймача ОСОБА_1 надійшла заява на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , яка використовується разом з членами сім?ї на умовах найму. Прохання наймача задоволено, передано в спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність трьом співвласникам без визначення їх часток у праві власності, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/3.

Суд вважає, що визначення ідеальних часток позивача в праві спільної власності на квартиру ніяким чином не порушує прав відповідачів, як співвласників квартири,а тому є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.5, 7, 10, 11,57, 60,208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, ст. 317, ч.ч. 1, 2 ст. 319, ст. 369, ч. 2 ст 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 1/3 ідеальної частки за кожним у спільній сумісній власності, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р. Піх