Справа № 309/2093/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року у складі судді Піцура Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Хустської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Хустської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є її сусідом та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Межові споруди між ділянками не встановлювалися, при цьому доступ до належної позивачу ділянки, яка прилягає до ділянки відповідача обмежено, оскільки ОСОБА_1 вздовж межі своєї ділянки та впритул до стіни фасаду будинку позивача висадив зелені насадження (ліаноподібна дерев`яниста рослина гліцинія) та кущі, що створює позивачу ряд незручностей та призводить до псування фундаменту та стіни споруди, утворення грибкових пошкоджень. По встановленій відповідачем металевій конструкції вертикально впритул до будинку позивача в`ються зелені насадження, які при опадах та поливу останніх призводять до підмокання задньої частини стіни будинку. Також на території домоволодіння відповідача росте дерево породи «горіх волоський», крони якого частково нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку позивача, засмічують водостічні жолоби. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням дотримуватись правил добросусідства, просила пересадити зелені насадження та кущі, а також обрізати гілки дерева породи «горіх волоський», на що відповідач не реагує. Вона зверталася до ВК Хустської міської ради для вжиття в межах компетенції дії, за результатом розгляду її заяви, комісією складено акт в якому зафіксовані зазначені вище порушення відповідачем норм ДБН. Рекомендації викладені в акті відповідач також не виконує.

Посилаючись на викладене та приписи ст. 105, 106, 152 ЗК , України ст. ст.319, 321, 391 ЦК України, позивач просила суд усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 пересадити кущі папоротника, декоративні кущі та гліцинії від стіни будинку АДРЕСА_1 на відстані згідно з вимогами ДБН 360-92**, а також виконання робіт по обрізці гілок дерева породи «горіх волоський», які з території домоволодіння АДРЕСА_1 нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 01.02.2022 року замінено у даній справі позивача ОСОБА_3 на її правонаступника ОСОБА_2 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 пересадити кущі папоротника, декоративні кущі та гліцинії від стіни будинку АДРЕСА_1 на відстань не менш як 1 (один) метр, а також виконання робіт по обрізці гілок дерева породи «горіх волоський», які з території домоволодіння АДРЕСА_1 нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказано, що відповідача не було повідомлено належним чином про розгляд справи і позбавлено судом можливості надати докази і свої заперечення; судом при розгляді справи чітко не встановлено межі земельних ділянок сторін та безпідставно задоволено заявлений позов; позивачем не доведено понесення витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 0,058 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:015:0183, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12-19).

На вказаній земельній ділянці розташоване домоволодіння позивача.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.2022 року спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с.78). На підставі даного свідоцтва про право на спадщину за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказане домоволодіння (а.с.80).

Власником суміжної земельної ділянки та будинку за адресою АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 .

Актом перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_3 , складеним комісією Виконачого комітету Хустської міської ради 15.06.2016 року, встановлено, що вздовж заднього фасаду будинку заявниці зі сторони дворогосподарства АДРЕСА_2 висаджено кущі папороті, декоративні кущі та гліцинія на відстані близько 35-40 см від стіни будинку. Гліцинія по металічній конструкції вертикально впритул до будинку в`ється до водостічного жолоба і покрівлі даху будинку. У зв`язку з розміщенням зелених насаджень при опадах та поливу даних насаджень проходить підмокання задньої стіни будинку. Також у дворогосподарсвті №59 росте дерево породи горіх, гілки та крона якого частково нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку заявниці та засмічують водостічні жолоби. Рекомендовано гр. ОСОБА_1 в термін до 26.08.2016 року пересадити кущі папоротника, декоративні кущі та гліцинія від стіни будинку АДРЕСА_1 на відстані згідно з вимогами ДБН360-92**, а також виконати роботи по обрізці гілок дерева горіх (а.с.27, 28).

Зазначена в акті інформація повністю узгоджується з долученими до позовної заяви фотосвітлинами (а.с.20-25).

З листа Виконавчого комітету Хустської міської ради від 16.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 не виконав вимог наведених у акті комісії від 15.06.2016, та повторно рекомендовано ОСОБА_1 виконати вимоги акту від 15.06.2016 (а.с.29).

В подальшому, у лютому 2021 року ОСОБА_3 зверталася до міського голови з проханням прийняти міри, провести знову обстеження та видати їй висновок з посиланням на те, що ОСОБА_1 відмовляється виконати рекомендації акту від 2016 року (а.с.32).

Згідно листа ВК Хустської міської ради від 17.03.2021 року комісія з виїздом на місце, факти наведені у заяві ОСОБА_3 не вдалося розглянути у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 (а.с.33).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать правомочності щодо вільного користування, володіння та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншої особою, може звернутися до суду з вимого про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства (п.п. «а», «г» та «е» ч. 1 ст. 91ЗК України)

Згідно із ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, злив нечистот, каналізацій, шумове забруднення тощо).

Частина 2 ст.103 ЗК України визначає межі допустимого негативного впливу на сусідню земельну ділянку шляхом встановлення заборони справляти неприпустимий вплив на земельну ділянку. Неприпустимим впливом слід вважати такий вплив на сусідню земельну ділянку, за якого власники або користувачі земельної ділянки втрачають можливість використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Відповідно до п.5.12 ДБН 360-92** (чинних на момент складання акту від 15.06.2016) відстань від зовнішньої стіни будинку і споруди до стовбура дерева має бути 5 м., а до чагарника (куща) 1,5 м.

Згідно п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (чинних наразі), відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діаметра крони дерева), а до кущів - 1,0 м.

В ч.1, ч.2, ч.3 п. б ст.152 ЗК України передбачено, що держава гарантує громадянам та юридичним особам захист прав на земельні ділянки; власник земельної ділянки може вимагати усунення порушень його прав, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Матеріалами справи доведено, що відповідачем ОСОБА_1 висаджено кущі папороті, декоративні кущі та гліцинія на відстані близько 35-40 см від стіни будинку позивача, а також, що на подвір`ї відповідача наявне дерево породи горіх гілки та крона якого частково нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку позивача та засмічують водостічні жолоба, що свідчить про наявність порушень як п.5.12 ДБН 360-92** (чинних на момент складання акту від 15.06.2016) так і п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» чинних на даний час, а також про недотримання правил добросусідства, зокрема приписів ст. 103 ЗК України.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що після складання акту від 15.06.2016, ним були усунуті порушення, викладені у вказаному акті, зокрема було пересаджено кущі папороті, декоративні кущі та гліцинію на відстань більш як 1 м від стіни будинку позивача та обрізано гілки дерева породи горіх, які нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку позивача. Натомість як слідує із заяв ОСОБА_3 до міської ради, відповідні порушення не було усунуто, однак проведення повторного огляду комісією міської ради, виявилось неможливим, через відсутність відповідача ОСОБА_1 .

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно встановив, що порушення відповідачем ОСОБА_1 правил добросусідства, що вказані у акті від 15.06.2016, продовжують існувати і такі порушення створюють позивачу перешкоди у користуванні майном, оскільки призводять до підмокання задньої стіни її будинку, засмічують водостічні жолоби, а тому позивач, як власник будинку, вправі вимагати усунення таких порушень, шляхом зобов`язання відповідача пересадити кущі папоротника, декоративні кущі та гліцинії від стіни її будинку згідно п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», тобто на відстань не менш як 1 м, та обрізати гілки дерева породи горіх, які нависають та чіпляють задній фасад та покрівлю будинку позивача.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, повністю спростовуються вищевказаними матеріалами справи, та не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що відповідача не було повідомлено належним чином про розгляд справи і позбавлено судом можливості надати докази і свої заперечення, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі було відкрито 05.07.2021 року та призначене підготовче судове засідання на 20.07.2012 року. Представник відповідача 20.07.2021 року подав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справу через зайнятість у іншій справі та одночасно просив надати йому можливість ознайомитися з матеріалами справи. Дане клопотання судом задоволено, повідомлено відповідача та його представника про наступне судове засідання на 12.08.2021 року о 10:00хв., і представник відповідача брав участь у даному судовому засіданні.01.02. 2022 року представник відповідача також приймав участь у судовому засіданні. В подальшому суд неодноразово повідомляв відповідача та його представника про розгляд справи, що стверджено відповідними розписками, які містяться в матеріалах справи, однак відповідач, його представник в судове засідання не з`явилися (а.с.43,56-57,71,81,84,90-92,96).

Наведені обставини свідчать, що відповідач та його представник з 21.07.2021 року мали можливість здійснити всі свої процесуальні права, в тому числі подати докази і заперечення, та реалізувати інші передбачені цивільним процесуальним законом права.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача подала суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що про порушення свого права позивач дізналася у червні 2016 року, а з позовом до суду звернулася у 2021 році, тобто з пропуском встановленого законом трьохрічного строку. Однак, така заява є безпідставною, оскільки до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, так як негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. В даному випадку допущене відповідачем порушення є триваючим та продовжує існувати, і позовна давність до такого порушення не застосовується.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність понесення позивачем витрат на правову допомогу у суді першої інстанції в розмірі 5500 грн., оскільки такі повністю спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 13.05.2021 року між адвокатом Павлій В.М. та Пилипчинець І.П. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат надає правову допомогу та здійснює представництво прав та інтересів клієнта, зокрема цивільних справах (а.с.6). Згідно акту про надання правової допомоги від 15.06.2021 року, яка полягала зокрема у підготовці та поданні позовної заяви, представництво інтересів у судових засіданнях, аналізу та підготовки доказів, вартість послуг адвоката складає 5500 грн. (а.с.7). Даний розмір витрат на правову допомогу у суді першої інстанції відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано їх задовольнив.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: