ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8018/22 Справа № 202/2780/19 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 лютого 2008 року. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) останнього, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час донька є студенткою денної форми навчання інституту деревооброблювальних технологій і дизайну Національного лісотехнічного університету України IV рівня акредитації. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, стосунків не підтримує, в той час, коли дитина навчається та потребує матеріальної допомоги. Крім цього, згідно довідки-розрахунку заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим документом, виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, станом на 05 лютого 2019 року становить 46 885,88 грн. Постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 листопада 2018 року було накладено штраф на її користь у розмірі 50 % від суми боргу, а саме 25 547,25 грн, про що повідомлено сторін виконавчого провадження. У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 2 000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 05 лютого 2019 року та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2022 року, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 23 338,63 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 26 жовтня 2022 року звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції проігноровано стягнення з нього штрафу в розмірі 25 547,25 грн від загальної суми заборгованості по аліментах. В позовних вимогах наявна описка, оскільки розмір заборгованості по аліментам 46 885,88 грн, розмір штрафу 25 574,25, тобто пеня як різниця між цими двома сумами становить 21 338,63 грн, а не 23 338,63 грн.

18 листопада 2022 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 лютого 2008 року.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

Згідно Довідки № 735 від 30 жовтня 2018 року ОСОБА_3 являється студенткою інституту деревооброблювальних технологій і дизайну (дена форма навчання) Національного лісотехнічного університету України IV рівня акредитації (термін навчання з 01 вересня 2018 року до 30 червня 2022 року).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , у розмірі 1/4 частини в усіх видів заробітку але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 24 листопада 2011 року.

Відповідно до довідки-розрахунку, виданої старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області заборгованість по аліментам за виконавчим документом № 2-6173 від 06 березня 2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 05 лютого 2019 року складає 46 885,88 грн.

Постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19 листопада 2018 року на ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 50 відсотків від суми боргу, а саме: 25 547,25 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Взяв до уваги те, що донька потребує матеріальної допомоги, оскільки є студенткою і не може працювати, а відповідач є працездатним, може надавати допомогу на утримання доньки. Взяв до уваги, те що відповідачем було допущено заборгованість зі сплати аліментів, а тому вважав за можливе стягнути пеню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач оскаржує рішення лише в частині стягнення пені, а тому в іншій частині рішення суду не перевіряється.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в оскаржуваній відповідачем частині, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Вказане твердження відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду (провадження № 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені).

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2012 року мав сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , у розмірі 1/4 частини в усіх видів заробітку але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 24 листопада 2011 року.

У справі, яка переглядається судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Позивач просила стягнути пеню за період з липня 2012 року по лютий 2019 року у розмірі 23 338,63 грн, крім іншого, до позовної заяви додала копію рішення про стягнення аліментів; копію виконавчого листа; копію постанови про накладання штрафу та довідку-розрахунок заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 23 338,63 грн, та вважає за необхідне навести відповідний розрахунок.

З врахуванням заявлених позовних вимог (періоду за який позивач просить стягнути пеню), кількість прострочених днів із 01 серпня 2012 року по 05 лютого 2019 року становить 2 380 днів.

З довідки-розрахунку вбачається, що на 13 липня 2012 року відповідач мав сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження у розмірі 2 549,46 грн, який було остаточно погашено внеском від 30 листопада 2018 року, з врахуванням здійснених відповідачем платежів 30 листопада 2012 року, 28 лютого 2013 року, 30 квітня 2013 року, 30 вересня 2013 року, 31 січня 2018 року, 30 червня 2018 року, 31 липня 2018 року, 31 серпня 2018 року. Крім того, внесок від 30 листопада 2018 року погасив заборгованість по аліментам за період з липня 2012 року по грудень 2012 року включно.

Відтак, днем фактичного виконання зобов`язання по сплаті аліментів за період з липня 2012 року по грудень 2012 року є 30 листопада 2018 року.

Кількість прострочених днів за період з 01 серпня 2012 року по 29 листопада 2018 року складає 2 312 днів

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем, станом на 05 лютого 2019 року розмір заборгованості за сплати аліментів становить 46 885,88 грн.

Розмір неустойки (пені) за липень 2012 року становить 4 607,35 грн (199,28 х 2312 х 1 %); за серпень 2012 року становить 7 943,58 грн (348,25 х 2281 х 1%), за вересень 2012 року становить 7 838,11 грн (348,25 х 2251 х 1%), за жовтень 2012 року становить 7 732,26 грн (348,3 х 2220 х 1%).

Тобто за період з 01 серпня 2012 року по 31 жовтня 2012 року розмір пені становить 28 122,3 грн, що вже є більшим за заявлені позовні вимоги.

Посилання відповідача на те, що в позовних вимогах наявна описка, оскільки розмір заборгованості по аліментам 46 885,88 грн, розмір штрафу 25 574,25, тобто пеня як різниця між цими двома сумами становить 21 338,63 грн, а не 23 338,63 грн, відхиляються та спростовуються наведеним вище.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта