Номер провадження: 22-ц/813/8048/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Семиженка Г. В.,

Склярської І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеської області,

третя особа - Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Одеси цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеської області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2022 року у складі головуючого судді Кисельова В.К.,

встановив:

05 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеської області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю службової особи слідчого органу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є потерпілим у кримінальному провадженні № 0008849, розслідування якого здійснюється понад 8 років (з 8.08.2013 р. по теперішній час) за фактом незаконного відчуження майна посадовими особами Кредитної спілки "Україна" за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 191, ч.4 ст.358, ч. 1. ст.388, ч.1 ст. 361-1, ч.1 ст.161, ч.2ст. 209 КК України.

Посилаючись на та те, що його законні інтереси як потерпілого і цивільного позивача у даному кримінальному провадженні не були захищені слідчими СУ ГУНП в Одеській області всупереч Конституції і КПК України, зокрема, у забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22 червня 2017 року накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС Україна на розмір, що відповідає завданій майновій шкоді. Невиконання даного судового рішення, з оскарженням бездіяльності слідчого, ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 10 квітня 2018 року слідчого зобов`язано виконати ухвалу цього ж суду від 22 червня 2017 pоку.

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. з вимогою про надання процесуального рішення щодо виконання ухвали Приморського райсуду м. Одеси від 22 червня 2017 року та 10 квітня 2018 pоку, а також процесуальних рішень щодо продовження строків досудового слідства вказаного кримінального провадження. Проте відповіді на подане клопотання не отримав, у зв`язку з чим, вимушений був оскаржити бездіяльність слідчого до суду.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 20 квітня 2021 року скаргу на бездіяльність слідчого задоволено та зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання позивача та повідомити про результат прийнятого процесуального рішення.

За твердженням позивача, до теперішнього часу ухвала слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 20 квітня 2021 року невиконана, що є порушенням його прав, визначених Конституцією і законами України.

Бездіяльність слідчих СУ ГУНП в Одеській області, яка чиниться упродовж тривалого часу, спонукала на чисельні звернення до суду у захисті порушеного права. Оскарження цієї бездіяльності потребувало значного часу та зусилля, що позначалося на втомі, втраті спокійного ритму життя та в життєвих стосунках з оточуючими. Невиконання ухвалених судових рішень, які являлися обов`язковими до виконання, викликали обурення і гнів від свідомого ігнорування чинного законодавства слідчими, пригнічувало душевний стан, призводило до депресії і як внаслідок цього негативно впливало на стан здоров`я.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2500,00грн.

Рішення суду мотивовано тим, що дослідженими у справі доказами доведений факт бездіяльності слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. щодо ненадання відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року. Докази того, що позивач отримував відповідь на його клопотання від 16 лютого 2021 року, а також докази виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року, якою зобов`язано уповноважену особу Київського районного суду м. Одеси розглянути клопотання позивача та повідомити останнього про результат прийнятого процесуального рішення відповідачем не надані.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 2500грн суд послався на відсутність достатніх доказів на підтвердження тої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі визначеному позивачем, та врахував характер і розміру душевних страждань, завданих потерпілому, вимоги справедливості, добросовісності та розумності.

Не погоджуючись із рішенням суду Головне управління Національної поліції в Одеської області подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що клопотання ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року було розглянуто у спосіб та строки визначені статтею 220 КПК України, а невиконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року обумовлено виключно її не направленням на адресу Головного управління та безпосередньо слідчого. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження завдання йому працівниками ГУНП в Одеській області моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга не містить аргументів на факт тривалого невиконання судового рішення уповноваженою особою органу досудового розслідування, за яке настає юридична відповідальність.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0008849, розслідування якого здійснюється понад 8 років (з 08 серпня 2013 року по теперішній час) за фактом незаконного відчуження майна посадовими особами Кредитної спілки Україна за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1,2 статті 191, частиною 4 статті 358, частиною 1 статті 388, частиною 1 статті 361-1, частиною 1 статті 161, частиною 2 статті 209 КК України. Вказана обставина визнана сторонами, а тому в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року накладено арешт на кошти і рухоме майно посадових осіб КС «Україна» відносно яких відкрито кримінальне провадження № 00008849 на розмір співрозмірний завданій майновій шкоді за пред`явленим цивільним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року визнано бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області Ревенко Г. М. щодо невиконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року та зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження № 00008849 виконати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року.

16 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав клопотання до слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є., в якому просив надати процесуальне рішення, пов`язані з виконання ухвал Приморського райсуду м. Одеси від 22 червня 2017 року та 10 квітня 2018 pоку, а також копій процесуальних рішень щодо продовження строків досудового слідства вказаного кримінального провадження № 00008849.

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 20 квітня 2021 року по справі №947/9220/21 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є., яка набрала законної сили, скаргу задоволено та зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання позивача від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 00008849 в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України та повідомити заявника про результат прийнятого процесуального рішення.

Вказаною постановою встановлено, що клопотання ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року про надання копій відповідних процесуальних документів та можливості ознайомлення із загальнодоступними документами слідчим СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є. залишилося не розглянутим.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відкошування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльністю слідчого СУ ГУНП в Одеській області Парастюк І.Є., факт якої встановлено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у погіршені його самопочуття, підвищенню артеріального тиску від нервового перенапруження, наявністю проявів депресії, що негативно впливали на здоров`я.

Проте з таким висновком колегія суддів погодитися не може.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до змісту пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України під час досудового розслідування потерпілим можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення про накладення арешту на кошти і нерухоме майно, неповідомлення слідчим СУ ГУПН в Одеській області про результати розгляду його клопотання від 16 лютого 2021 року про надання копій процесуальних документів та можливості ознайомлення із загальнодоступними документами, а також невиконанням ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року, а також причинний зв`язок між діями слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Факт того, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року визнано бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області щодо невиконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року та зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження № 00008849 виконати вказану ухвалу не доводить заподіяння позивачу моральної шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого СУ ГУНП в Одеській області та настанням шкоди.

Також не доводить заподіяння позивачу моральної шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого СУ ГУНП в Одеській області та настанням такої шкоди факт того, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року зобов`язано уповноважену особу СУ ГУНП в Одеській області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 16 лютого 2021 року в порядку передбаченому статтею 220 КПК України та повідомити особу, яка заявила клопотання, про результат прийнятого процесуального рішення.

Права ОСОБА_1 у зв`язку з невиконання ухвали слідчого судді про накладення арешту на кошти та рухоме майно посадових осіб КС Україна та неповідомленням позивача про результати розгляду його клопотання від 16 лютого 2021 року були відновлені ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року та ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Щодо невиконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2021 року, колегія суддів звертає увагу на те, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Одеській області розглянута у відсутність учасників кримінального провадження, ухвала прийнята за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції на адресу СУ ГУНП в Одеській області не надходила. Отже невиконання вказаної ухвали обумовлено не направленням її на адресу відповідача. При цьому позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що невиконанням ухвали йому завдано моральної шкоди.

Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження№ 61-305св19), від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження№ 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20), 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19 предметом розгляду яких були позовні вимоги відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією та бездіяльністю органів державної влади.

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо відсутності встановлених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. А тому, рішення суду з підстав визначених статтею 367 ЦПК України слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеської області задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Г. В. Семиженко

І. В. Склярська