ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6519/22 Справа № 202/2263/21 Головуючий у першій інстанції: Марченко Н. Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у праві користування кімнатою в гуртожитку і виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою в гуртожитку і виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 листопада 2003 року Дніпропетровським домобудівельним комбінатом РБЕУ «Наш дім» на його ім`я, як інваліда І групи, був виданий ордер на право вселення до кімнати АДРЕСА_1 . Після отримання ордера він вселився та постійно мешкав у даній кімнаті. Питання щодо його виселення ніхто ніколи не ставив. На даний час гуртожиток перебуває на балансі КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. З січня 2021 року ОСОБА_1 без його дозволу проживає в належній йому кімнаті гуртожитку, скориставшись тим, що його колишня дружина надала їй ключі. Також ОСОБА_1 вселила до цієї кімнати своїх двох синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідачі добровільно виселятися з кімнати гуртожитку відмовляються, у зв`язку з чим він вимушений проживати тимчасово у своїх знайомих. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив усунути перешкоди, які чинять йому відповідачі, та виселити їх з незаконно зайнятої ними кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення (а.с. 66-69 т.1).

Із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його тим, що у березні 2018 року ОСОБА_2 передав їй ключі від кімнати АДРЕСА_1 , тим самим вселивши її та її синів. Вона тривалий час проживає в спірній кімнаті, сплачує комунальні послуги. Тобто, вона вселилася до кімнати в гуртожитку з відома та за згодою наймача, тривалий час проживає в цьому житлі, іншого житла не має. В свою чергу позивач більше трьох років у спірній кімнаті не мешкає та не має будь-яких домовленостей з представником власника житла щодо збереження на ним права користування жилим приміщенням. Тому позивачка за зустрічним позовом просила визнати за нею право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаною кімнатою, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення (а.с. 88-95 т.1).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року, з урахування ухвали цього ж суду від 18 липня 2022 року про виправлення описки, позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні кімнатою в гуртожитку; виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою в гуртожитку, та виселення відмовлено (а.с. 217-223, 230-231 т.1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову, задовольнивши зустрічні позовні вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшла заява від 14.11.2022 року про розгляд справи без його участі та участі апелянта.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення місцевого суду в частині правового обґрунтування задоволення первісного позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 листопада 2003 року Дніпропетровським домобудівельним комбінатом РБЕУ «Наш дім» на ім`я ОСОБА_2 був виданий ордер №19 про надання йому житлової площі в гуртожитку - кімнати АДРЕСА_1 , на підставі договору №19 від 14.11.2003 року (а.с. 6 т.1).

На підставі вказаного вище ордера місце проживання ОСОБА_2 з 18.11.2003 року зареєстроване по АДРЕСА_2 (а.с. 7, 72 т.1).

Також судом установлено, що на теперішній час вищевказаною кімнатою в гуртожитку користується відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її повнолітні сини ОСОБА_4 , 1999 року народження, та ОСОБА_3 , 2002 року народження, що підтверджується, зокрема, копією акту обстеження житлово-побутових умов від 07.03.2018 року та копією акту про проживання сторонніх осіб в гуртожитку від 31.08.2021 року (а.с. 51, 122 т.1).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване по АДРЕСА_3 з 24.01.2005 року по цей час (а.с. 54-55 т.1).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 у березні та квітні 2021 року звертався до правоохоронних органів з приводу самовільного вселення відповідачки за первісним позовом у кімнату гуртожитку, наймачем якої є позивач за первісним позовом (а.с. 8-10 т.1).

Свідок ОСОБА_8 суду першої інстанції пояснив, що товаришує з ОСОБА_2 . Останній проживав разом зі співмешканкою по АДРЕСА_2 . Приблизно в серпні 2018 року від ОСОБА_2 дізнався, що його співмешканка вивезла з кімнати всі речі. Після цього у серпні - на початку вересня 2018 року він перевіз ОСОБА_2 до його колишньої дружини та дочки за адресою по АДРЕСА_4 . Ближче до зими ОСОБА_2 хотів повернутися до гуртожитку. Однак, на початку весни 2019 року дізнався від ОСОБА_2 , що в його кімнаті мешкає ОСОБА_9 , яку впустила колишня дружина ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в гуртожитку по АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 її сусід. З осені 2018 року ОСОБА_2 мешкав у своєї дочки, так як співмешканка вивезла всі речі з кімнати та його проживання там стало неможливим. Останній час в кімнаті ОСОБА_2 мешкає ОСОБА_1 . З цього приводу ОСОБА_2 викликав поліцію, намагався її виселити.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що її батько ОСОБА_2 проживав у гуртожитку по АДРЕСА_5 . Коли його співмешканка вивезла всі речі, батько став мешкати в їх з матір`ю квартирі. Навесні 2018 року до матері прийшла подруга ОСОБА_1 , попросила пожити в гуртожитку.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що в березні 2018 року до неї в гості прийшла подруга ОСОБА_1 , яка розповіла, що в неї важке становище з житлом. Колишній чоловік ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 свою кімнату в гуртожитку. Протягом трьох років претензій щодо проживання ОСОБА_1 в гуртожитку не було.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що мешкає разом з ОСОБА_12 та йому відомо, що її колишній чоловік ОСОБА_2 сам запропонував ОСОБА_1 мешкати в його кімнаті.

Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 4 статті 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

У частині першій статті 127 ЖК УРСР, з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

За змістом частини першої статті 130 ЖК УРСР, з відповідними змінами та доповненнями, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 129 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналогічні положення містяться у Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, яке було чинним на час видачі ордеру на спірне жиле приміщення, та у чинному Положенні про гуртожитки, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84.

Відповідно до зазначених вище Положень про гуртожитки жилі будинку реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських, районних у містах рад, районах у місті Києві та Севастополі державних адміністраціях.

На підставі підпункту 5 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів рад відносяться, у тому числі, облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач за первісним позовом правомірно вселився у спірне житлове приміщенням у гуртожитку, інтересу щодо користування кімнатою у гуртожитку не втратив, але з березня2021 року позбавлений можливості користуватись вказаним житлом через перешкоди, які йому чинить ОСОБА_14 та її повнолітні сини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується, зокрема, зверненнями позивача до правоохоронних органів, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, оскільки відповідачі за первісним позовом проживають у гуртожитку без відповідного ордеру, без належних правових підстав.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Користування гуртожитками, у тому числі надання жилої площі в них, умови проживання та виселення, регулюються нормами глави 4 статті 127-132 ЖК УРСР, та нормами Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року №84, якими не передбачено права мешканців гуртожитку вирішувати в судовому порядку питання про зміну договору найму шляхом звернення з позовом один до одного, оскільки власником та розпорядником кімнат в гуртожитках є територіальна громада, зокрема, в особі управителя гуртожитку, який визначений власником, у даному випадку Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради.

Отже, позовна вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання за нею права користування кімнатою АДРЕСА_1 заявлена до неналежного відповідача, адже ОСОБА_2 не є власником (балансоутримувачем) цього гуртожитку.

Позовна вимога ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою в гуртожитку, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою за зустрічним позовом не доведено наявність у неї права на вказане житлове приміщення у гуртожитку, не доведено, що вона є належним позивачем за вказаною позовною вимогою.

Крім того, зустрічні позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та про виселення цієї особи є взаємовиключними, враховуючи обгрунтування та правові підстави зустічного позову. Тобто, вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житлом (непроживання (відсутність) наймача понад встановлені законом строки) суперечить вимозі про виселення без надання іншого житла (тобто особи, яка проживає).

Колегія наголошує, що правовідносини у справі урегульовані нормами житлового законодавства, яке регламентує порядок користування гуртожитками, у тому числі надання жилої площі в них, умови проживання та виселення.

Крім того, місцевий суд не звернув увагу, що зустрічний позов частково пред`явлений до неналежного відповідача, зважаючи на викладене вище обгрунтування.

У зв`язку з цим, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування задоволення первісного позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , у редакції даної постанови; в іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування задоволення первісного позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 . В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року - змінити в частині правового обґрунтування задоволення первісного позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова