Справа № 308/3477/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бомбушкар Сергія Павловича, що діє від імені відповідача ОСОБА_1 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року, ухвалене суддею Дегтяренко К. С., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2022 року ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивувала тим, що 24 квітня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, про що зроблено запис у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород за № 157.

Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з початку 2021 року спільне життя у позивача з відповідачем погіршилося через різні характери, різні погляди на життя. Вони втратили повагу та порозуміння один до одного. Відповідач ставиться до позивачки з явною недовірою, яка зазвичай проявляється у надуманих звинуваченнях в невірності, внаслідок чого в них виникають сварки та скандали. Їх намагання зберегти сімю не принесли жодних результатів. Подружжя хоча і проживає в одній квартирі, однак вже тривалий час не підтримують жодних відносин, шлюб існує тільки формально.

Примирення є неможливим, подальше перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки та їх дітей. Термін на примирення просить не надавати, а шлюб розірвати (а.с.1-2).

02 червня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком (а.с.38-40).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року в прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено (а.с.80-81).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.04.2004 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду за актовим записом № 157, розірвано (а.с.87-90).

На це рішення адвокат Бомбушкар С. П., що діє від імені відповідача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідач не мав заперечень проти розірвання шлюбу з позивачкою. Однак, відповідач не визнав підстав, наведених позивачем, оскільки такі не в повній мірі відповідають дійсності, не відображають фактичних відносин сторін. Протягом встановленого судом строку на подачу відзиву на позовну заяву, відповідач також звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року в прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено. При вирішенні питання про прийняття зустрічного позову, місцевий суд не вірно застосував норму статті 193 ЦПК України, не надав оцінку тісному зв`язку первісного і зустрічного позовів, їх впливу один на інший, значною кількістю обставин, що підлягають одночасному з`ясуванню при вирішенні кожного з позовів, необхідності захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини. Крім того, суд не врахував процесуальної можливості постановлення ухвали про призначення справи до розгляду у порядку загального позовного провадження. З вимогами позивача про відшкодування витрат на правову допомогу відповідач не погоджується та вважає їх безпідставними. Адвокатом не подано детального опису робіт (наданих послуг), здійснених ним витрат. Крім того, долучений звіт не узгоджується із попередньою сумою витрат, повідомленою позивачем у позовній заяві. Долучений розрахунок вартості витрат не оформлений належним чином щодо засвідчення його печаткою юридичної особи. З огляду на це, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору сторін щодо розірвання шлюбу. У вимогах позивача про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити. Зустрічний позов прийняти до спільного розгляду з первісним та визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

Дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

В статті 104 СК України визначено підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ст. 105 СК України).

Так, згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України).

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 112 СК України).

З матеріалів справи слідує, що 24 квітня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, про що зроблено запис у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород за № 157.

Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Подружнє життя у позивачки з відповідачем погіршилося, у тому числі через різні характери, різні погляди на життя. Вони втратили повагу один до одного, внаслідок чого у них почали виникати сварки та скандали. Сторони уже тривалий час не підтримують жодних відносин, шлюб існує тільки формально. На необхідності розлучення наполягають обидві сторони, хоча й з різних причин. Їх намагання зберегти сім`ю не принесли жодних результатів. Порозуміння та збереження шлюбу є неможливим.

Доводи апелянта про те, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю спору про розірвання шлюбу, до уваги не приймаються, оскільки хоча й сторони не заперечують щодо необхідності розірвання шлюбу, однак кожен з них наводить свої причини розлучення. Крім того, розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя на підставі статті 109 СК України є їх правом, а не обов`язково. Так само один із подружжя має право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу на підставі статті 110 СК України.

Щодо правомірності чи неправомірності відмови у прийнятті зустрічного позову, то з цього приводу колегія суддів констатує наступне. Позовні вимоги про розірвання шлюбу та позовні вимоги про визначення місця проживання дитини можуть бути розглянуті окремо та незалежно одне від одного. Більше того, спільний розгляд таких позовних вимог призведе до затягування судового процесу, істотно розширить предмет доказування, призведе до залучення більшого кола учасників, що не сприятиме своєчасному та оперативному розгляду та вирішенню справи. Задоволення зустрічного позову жодним чином не може виключити задоволення первісного позову. За цих обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованих висновків про недоцільність спільного розгляду вказаних позовних вимог.

Отже, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з нормою закону, що у даному випадку підлягає до застосування, та прийшов до висновку, що збереження шлюбу є неможливим.

Витрати на правову допомогу у суді першої інстанції розподілені між сторонами відповідно до поданого детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат. Розмір цих витрат (3000 грн.) відповідає складності справи та об`єму виконаних робіт (наданих послуг).

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Щодо витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, то в цьому випадку колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи слідує, що між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістенс Груп» було укладено договір від 08 лютого 2022 року про надання правової допомоги.

03 жовтня 2022 року до Закарпатського апеляційного суду було надіслано відзив на апеляційну скаргу та одночасно клопотання про розподіл судових витрат після постановлення рішення судом апеляційної інстанції. До клопотання додано документи, що підтверджують повноваження адвокатського об`єднання «Лігал Ассістенс Груп» на здійснення усіх необхідних дій в інтересах клієнта у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, зокрема: договір про надання правової допомоги від 08.02.2022 р.

До клопотання про розподіл судових витрат також додано звіт про надання правової допомоги, розрахунок вартості витрат правничої допомоги, а також квитанції про їх сплату.

Визначаючи розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката апеляційний суд також враховує складністю справи, обсяг наданих послуг, ціну позову.

Такі витрати як участь у судових засіданнях в апеляційній інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки справа розглядалася в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. З усіх процесуальних дій, що були здійснені у даній справі подано відзив на апеляційну скаргу. З цього приводу колегія суддів констатує, що вартість робіт, послуг є завищеною, не відображає складність справи та об`єм виконаних робіт (наданих послуг).

Відтак, з урахуванням вказаного, до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн., що відповідає принципу об`єктивності, враховує складність справи та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг).

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бомбушкар Сергія Павловича, що діє від імені відповідача ОСОБА_1 , залишити без задоволення

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді