Провадження № 2/686/6136/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 грудня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі Гузовій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ :

03.11.2022 року до Хмельницького міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вказаним позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що останній більш ніж один рік відсутній у місці реєстрації за вказаною адресою.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.10.2022 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 08.12.2022 року.

В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала, щодо заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення.

Перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності в одноособовій частці належить квартира АДРЕСА_1 , яку позивачем було набуто на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21.01.1993 року та посвідченого державним нотаріусом, запис у реєстрі №2-352, що підтверджується даними дублікату, що має силу оригіналу вищезазначеного договору купівлі-продажу, виданим 26.11.2021 року (запис в реєстрі №1-502) ОСОБА_1 замість втраченого оригіналу вказаного догоовору, а також відповідною інформацією щодо реєстрації права власності, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно сформованого витягу від 26.11.2021 року.

У відповідності до даних Довідки №Щ-03-25082 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.08.2022 року, виданої інспектором відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорта: НОМЕР_1 , дата реєстрації у житловому будинку: 01.03.1984 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорта: НОМЕР_2 , дата реєстрації у житловому будинку: 18.08.2021 року, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; паспорт № НОМЕР_3 , дата реєстрації у житловому будинку: 26.11.2021 року.

Однак, ОСОБА_2 , у вказаній квартирі не проживає більше одного року, а саме з вересня 2021 року, за вказаною адресою не з`являється, цим житлом не користується, участі в його утриманні не приймає, що також підтверджується й даними Акту від 25.10.2022 року, який засвідчено директором УМК «Дубове» С. Костюком, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер паспорта НОМЕР_2 , у квартирі АДРЕСА_1 , прописаний з 18.08.2021 року, не проживав і не проживає.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб..

У ч.1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Вимогами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

У разі відсутності особи понад один рік при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила строк члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Таким чином, з представлених матеріалів встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у квартирі, за місцем своєї реєстрації, , цим житлом не користувався.

Доказів поважності причин відсутності відповідача у вказаному житловому приміщенні судом не здобуто та матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , без поважних причин не проживає у даній квартирі понад встановлені законом строки.

Відповідно до п.п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю І та ІІ груп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується даними відповідного посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 20.02.2020 року Управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради безтерміново на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 81, 141 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набираєзаконної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.Л. Стефанишин