Справа № 727/4349/22
Провадження № 2-н/727/720/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Одовічен Я.В., розглянувши заяву приватного підприємства «Санітарія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ПП «Санітарія» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 10687 грн. 31 коп., також просив стягнути понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 248 грн. 10 коп. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 2825 грн.

На обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу, представником заявника надано звіт (акт) про надані послуги ПП «Санітарія» від 01 червня 2022 року, згідно якого було надано правничу допомогу, а саме: 26.04.2022 року консультація в офісі. Узгодження подачі заяви про видачу судового наказу 00 год. 25 хв., 01.06.2022 року підготовка заяви про видачу судового наказу 00 год. 40 хв. Загальна сума витрат, пов`язаних із зверненням до суду - 3073 грн., з яких: витрати на професійну правничу допомогу - 2825 грн., судовий збір 248 грн. 10 коп., та платіжне доручення №1217 від 11 травня 2022 року про сплату платником ПП «Санітарія» АО «Поляк і партнери» грошових коштів в сумі 5650 гривень зазначено: призначення платежу - оплата за юридичні послуги згідно акту за 04.2022 року без ПДВ.

Доказів про сплату заявником адвокатському об`єднанню «Поляк і партнери» грошових коштів за надання професійної правової допомоги саме у цій справі не надано.

Відповідно до п. 6. ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

До складу судових витрат в наказному провадженні включається судовий збір.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то суд вважає, що у задоволенні заяви в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із системного аналізу норм матеріального права і процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3, 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частини 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

У справі наказного провадження, що розглядається, спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

З огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Таким чином, саме по собі звернення кредитора ( стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Більш того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі, однак за правилами наказного провадження боржник буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

З аналізу зазначених норм права слід дійти висновку про те, що досудова підготовка та представництво в суді по даній справі в розумінні ст. ст.133,137 ЦПК України, не є судовими витратами.

Відповідно ч.3 ст.165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачу судового наказу.

Враховуючи викладене, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу приватного підприємства «Санітарія» в частині вимог про стягнення із ОСОБА_2 витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст.133, 137, 160, 163, 164, 165,259, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою приватного підприємства «Санітарія» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Одовічен Я.В.