Справа №728/669/22
Провадження №2/751/1076/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

секретаря судового засідання Шевченко А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ГУ ПФУ в Чернігівській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просять стягнути з відповідача на їх користь переплату пенсії в розмірі 22816,15 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області перебуває ОСОБА_1 , який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 у справі № 620/6311/20 було зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ на підставі довідки від 10.03.2020 № 18-98, виданої прокуратурою Чернігівської області з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. На виконання зазначеного судового рішення у чіткій відповідності до змісту його зобов`язання і приписів чинного правового регулювання, відповідачу проведено перерахунок пенсії, починаючи з 13.12.2019 у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати, із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії. Розмір пенсії до виконання рішення суду склав 18297,28 грн. З 13.12.2019 пенсію обчислено з розрахунку: оклад 42100,00 грн х 60% = 25260,00 грн, а з 01.10.2020 оклад 75000 х 60% = 45000,00 грн. Розмір пенсії з урахуванням рішення суду з 13.12.2019, обмежений максимальним розміром пенсії, склав 16380,00 грн, з 01.07.2020 - 17120,00 грн, з 01.12.2020 - 17690,00 грн, з 01.07.2021 - 18540,00 грн, з 01.12.2021 - 19340,00 грн. Оскільки рішення суду набрало законної сили з 12.05.2021, а перерахунок проведений з 13.12.2019, то виникла переплата пенсії. Оскільки відомість на виплату пенсій на наступний місяць формується до закінчення поточного місяця, переплата виникла по 30.06.2021. Отже, кошти за період з 13.12.2019 по 30.06.2021 у розмірі 22816,15 грн виплачені відповідачу безпідставно. Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, вважають, що отримана відповідачем переплата пенсії у розмірі 22816,15 грн підлягає поверненню.

Ухвалою судді від 19.08.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у встановлений судом строк направив суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що він допустив будь-яку недобросовісну поведінку, вчиняв дії, які призвели або могли призвести до виникнення переплати пенсії. Посилання позивача на ст. 1212 ЦК України, якими регулюється порядок повернення (не повернення) безпідставно набутого майна є нікчемним. Крім того, кошти підлягають поверненню у разі доведеності рахункової помилки та недобросовісності відповідача. Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження рахункової помилки, а також того, що він допустив будь-яку недобросовісну поведінку, вчиняв дії, які призвели або могли призвести до виникнення переплати пенсії. Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 ГУ ПФУ в Чернігівській області зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії, а не нарахування переплати, як зробив це позивач внаслідок надуманого перерахунку його пенсії з 13.12.2019, виходячи з 60%, а не 90% заробітної плати та з урахуванням обмеження пенсії десятьма розмірами прожиткового мінімуму, чим штучно створив заборгованість пенсії на суму 22816,15 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області, якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі №620/6311/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.06.2020 № 12 про відмову ОСОБА_1 в проведені перерахунку пенсії за вислугу років; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області з 13.12.2019 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" на підставі довідки від 10.03.2020 №18-98, виданої Прокуратурою Чернігівської області, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Рішення набрало законної сили 12.05.2021.

Позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, стверджує, що за період з 13.12.2019 по по 30.06.2021 відбулась переплата пенсії у розмірі 22816,15 грн.

Листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 27.07.2021 №2500-0403-8/38207 ОСОБА_1 було проінформовано про необхідність повернення надміру виплаченої суми пенсії, відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

Верховний суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 750/2115/17 зазначив, що правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

Виходячи з аналізу ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача, які призвели до виникнення переплати та недобросовісного набуття останнім отриманих коштів у сумі 22816,15 грн, позивач суду не надав.

У § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Проаналізувавши наведені норми, а також надані у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача зазначеної у позові грошової суми, а тому суд вважає позов ГУ ПФУ в Чернігівській області безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 1212, 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення переплати пенсії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2022

Головуючий - суддя І. В. Яременко