Провадження 22-ц/812/806/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів Кушнірової Т.Б., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №481/117/22 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Вжещ С.І., в приміщенні того ж суду, за позовом

Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» до ОСОБА_1 про відшкодування коштів в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року Приватне акціонерне товариство Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (далі ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп») звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування коштів в порядку регресу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АК-4445319. Забезпечений транспортний засіб ЗИЛ 433362, державний номер НОМЕР_1 , строк дії полісу з 15 травня 2017 року по 14 травня 2018 року.

18 березня 2018 року по вулиці Цибулька в місті Новому Бузі Миколаївської області сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу ЗИЛ 433362, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «SCANIA», державний номер НОМЕР_2 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Олександрійська зернова компанія» під керуванням ОСОБА_3 .

Зіткнення відбулось в результаті порушення відповідачем Правил дорожнього руху.

31 листопада 2018 року ПрАТ СК «Колоннейд Україна» подав позивачу претензію про відшкодування шкоди, оскільки транспортний засіб потерпілого на момент ДТП був застрахований відповідно до договору страхування автотранспорту № CAS0040088. За вказаним договором страхування ПрАТ СК «Колоннейд Україна» виплатило потерпілому 61 935 грн. 62 коп. страхового відшкодування.

Відповідно до Страхового акту 23 від 16 січня 2019 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «SCANIA», державний номер НОМЕР_2 , складає 41 240 грн. 23 коп.

Позивач визнав випадок страховим та 24 січня 2019 року здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 41 240 грн. 23 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 41 240 грн. 23 коп. та судові витрати у розмірі 2 481 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив, в якому просив у задоволені позовних вимог ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» відмовити. Зазначав, що його вина у вчинені ДТП не встановлена, оскільки постановами Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2018 року у справах №481/403/18 та №481/404/18 провадження закрито без встановлення його вини. Також просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 липня 2022 року позов ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 41 240 грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення, а після дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди, що відповідно до пункту «в» статті 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після виплати суми страхового відшкодування, є підставою для вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Зважаючи на вказане дане зобов`язання є регресним, у зв`язку чим суд вважав позов обґрунтованим.

При цьому, ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатило на користь ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» страхове відшкодування 24 січня 2019 року, а тому саме з 25 січня 2019 року почав обчислюватися строк позовної давності у даній справі.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП не встановлена, власник джерела підвищеної небезпеки, який був учасником даного ДТП, не був залучений до участі у справі. Наданий позивачем висновок про оцінку збитків як доказ на підтвердження збитків не містить вказівки про те, що він підготовлений для суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому не може бути належним доказом у справі. Також апелянт зазначає, що оскільки страхове відшкодування виплачено ПрАТ СК «Колоннейд Україна» 24 січня 2018 року, то перебіг позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що позивач звернувся із даним позовом лише 31 січня 2022 року, то цей строк ним пропущено.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату розгляду справи повідомленні належним чином.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі представника ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». У задоволені апеляційної скарги просив відмовити.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити без його участі. Також просив взяти до уваги його раніше подані заяви, врахувати пропуск позивачем позовної давності, та у задоволені позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2018 року, ОСОБА_1 18 березня 2018 року близько 13:00 год. по вулиці Цибулько 67 в місті Новий Буг Миколаївської області, керуючи транспортним засобом ЗИЛ 433362, державний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом «КТС KTSK62», державний номер НОМЕР_2 , та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.п.12.1,13.1 ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст.122-4 КУпАП (а.с.19-20).

На момент ДТП автомобіль «KTC KTSK62», державний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 , перебував у власності юридичної особи ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія», та був застрахований у ПрАТ СК «Колоннейд Україна» відповідно до договору страхування автотранспорту №CAS0040088 від 01 січня 2018 року (а.с.23-27).

Згідно з страховим актом від 24 квітня 2018 року № сума заподіяних збитків становить 65 735 грн. 62 коп.; (франшиза) 3800,00 грн.; сума страхового відшкодування 61 935 грн. 62 коп. (а.с.28).

На виконання умов договору добровільного страхування та згідно зі страховим актом від 24 квітня 2018 року № ПрАТ СК «Колоннейд Україна» сплатило ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія» страхове відшкодування у розмірі 61 935 грн. 62 коп., що підтверджується платіжним дорученням № від 26 квітня 2018 року (а.с.40).

31 жовтня 2018 року ПрАТ СК «Колоннейд Україна» подало до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» претензію про страхове відшкодування шкоди у розмірі 61 935 грн. 62 коп. (а.с.6-7).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи №23 проведеного ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 16 січня 2019 сума страхового відшкодування становила 41 240 грн. 23 коп. (а.с.46).

ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визнало випадок страховим та 24 січня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 41240 грн. 23 коп., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР006280 від 24 січня 2019 року (а.с.48).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1,2, ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом передбачено добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з вимогами статті 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 78 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є вимога про відшкодування страховику завданої майнової шкоди у вигляді сплаченого страховику потерпілого страхового відшкодування у розмірі 41 240 грн. 23 коп.

Вирішуючи даний спір та задовольняючі позовні вимоги, районний суд правильно виходив з того, що позивач виконавши за відповідача обов`язок з відшкодування завданої останнім шкоди потерпілому, шляхом сплати страховику потерпілого, виплаченої ним суми потерпілому, ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» набуло право регресної вимоги до завдавача шкоди ОСОБА_1 на підставі положень статті 38 Закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону№ 1961-IV передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону № 1961-IV зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до підпункту «в» пункту 38.1.1. статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Районний суд обґрунтовано прийняв до уваги постанову Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2018 року у справі №481/404/18, якою встановлено, що ОСОБА_1 після вчинення 18 березня 2018 року дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2018 року у справі №481/403/18, ОСОБА_1 скоїв ДТП, після ДТП за його участі вживав спиртні напої до проведення медичного огляду, що вказує на вчинення ним адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. Провадження закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено наявність передбачених статтею 38 Закону № 1961-IV підстав для пред`явлення до відповідача вимог про відшкодування сплаченої позивачем як страховиком цивільно-правової відповідальності страхувальника завданої останньої шкоди. Тому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, оскільки відповідною постановою суду його не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, не можна прийняти до уваги, оскільки, із змісту вказаної постанови та викладених в ній висновків, слідує що саме з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, що мала місце 18 березня 2018 року, належних та допустимих доказів на спростування викладених в постанові обставин ДТП апелянтом не надано.

Також, не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що наданий позивачем висновок про оцінку збитків як доказ на підтвердження збитків не містить вказівок його підготовлення для суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому не може бути належним доказом у справі. Так, вказані документи виготовлені в порядку встановленому Законами України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а не в порядку встановленому ст.106 ЦПК України, нормами якої врегульовано порядок надання висновку експерта учасником справи.

В апеляційній скарзі також наголошується на тому, що суд неправомірно не залучив до участі у розгляді даної справи власника джерела підвищеної небезпеки, який був учасником даного ДТП, Однак, відповідно до наведених вище норм відповідальність за заподіяну шкоду джерела підвищеної небезпеки покладається саме на винну особу, якою є особа, що керувала транспортним засобом підчас ДТП.

В доводах апеляційної скарги також наголошується на порушення позивачем позовної давності, оскільки апелянт вважає його слід рахувати з дати коли страхове відшкодування сплачено ПрАТ СК «Колоннейд Україна» власнику транспортного засобу «SCANIA», державний номер НОМЕР_2 , ТОВ «Олександрійська Зернова Компанія», а саме 24 січня 2018 року, а не з моменту виплати 24 січня 2019 року страхового відшкодування позивачем ПрАТ УСК «Княжа Вієна Іншуранс груп» в сумі 41240 грн. 23 коп.

Проте, з таким доводом не можна погодитись, оскільки позовна давність визначається стосовно позивача і від дня виконання саме ним основного зобов`язання, яке стало підставою для регресних вимог, що встановлено ч.6 ст.261 ЦК України. Таке зобов`язання позивачем виконано саме 24 січня 2019 року, тому районний суд правильно виходив з того, що строк звернення до суду не порушено.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст.375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегією суддів не встановлено підстав для його зміни чи скасування, в зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року ОСОБА_1 відстрочено дату сплати судового збору у розмірі 3721 грн. 50 коп. до ухвалення Миколаївським апеляційним судом судового рішення по даній справі.

Враховуючи наведене та відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3721 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в дохід Держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.Б. Кушнірова

Л.М. Царюк