РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 555/1779/21

Провадження № 22-ц/4815/1292/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Березнінського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Мельничук Н.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 квітня 2019 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 10.04.2019 року. Позивач вказує, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 не поповнював картрахунок вчасно, та всупереч «Умов та правил надання банківських послуг» допустив заборгованість по проведеним операціям, яка стала заборгованістю по картрахунку відповідача.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10.04.2019 року станом на 30 серпня 2021 року у розмірі 1700348,36 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом 158625,02 гривень, в тому числі: 137048,18 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 21576,84 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість по відсоткам 9733,98 гривень; заборгованість за простроченими відсотками 1989,36 гривень; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, пені, комісії - 0,00 гривень.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що додана до позовної заяви копія анкети-заяви не доводить отримання ОСОБА_1 кредитної картки, не може бути взята судом до уваги, як одна із складових кредитного договору, оскільки вона не містить відомостей про видачу ОСОБА_1 кредитної картки, її виду, номеру, строку її дії, розміру кредитного ліміту. Суд не взяв до уваги, як доказ отримання кредитних коштів відповідачем, виписку по картковому рахунку, оскільки виписка містить дані за період з 04.09.2018 року по 01.09.2021 року, тоді як анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 підписав 19.04.2019 року.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулось Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк». Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги зміст анкети-заяви від 10.04.2019 року, з якої вбачається, що позичальник висловив свою згоду про укладення договору, та особистим підписом засвідчив, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язався виконувати їх та регулярно ознайомлюватися з їх змінами. Також вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку паспорту споживчого кредиту, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі : тип кредиту, суму ліміту, строк договору та строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та інше. Банк вказує також, що матеріалами справи доведено, що відповідач користувався кредитними коштами з власної ініціативи, що підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документу. З банківської виписки вбачається, що відповідач здійснював платежі на погашення кредиту, а отже визнав умови його укладення та виконував їх. Посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наданим позивачем, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.27).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що підписанням цієї анкети-заяви він відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (далі- Умови та правила), які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Погодився зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.

До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature. (а.с.29-33).

Також АТ КБ «Приватбанк» надано документ підписаний, як вказує позивач, ОСОБА_1 11.09.2018 року (а.с.28), який в апеляційній скарзі позивач вказує як «паспорт споживчого кредиту».

В довідці АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , вказано, що «старт карткового рахунку» НОМЕР_1 проведено 02.12.2015 року, 31.10.2019 року встановлено кредитний ліміт 160 000 гривень (а.с.25).

Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 10 квітня 2019 року станом на 30 серпня 2021 року становила 1700348,36 гривень та складається із: заборгованості за кредитом 158625,02 гривень, в тому числі: 137048,18 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 21576,84 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість по відсоткам 9733,98 гривень; заборгованість за простроченими відсотками 1989,36 гривень; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, пені, комісії - 0,00 гривень.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.

У анкеті-заяві, підписаної сторонами, зазначено, що позичальник згодний з тим, що підписанням цієї анкети-заяви він відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк" (далі- Умови та правила), які розміщено на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строк виконання зобов`язання, а також розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України.

До позовної заяви позивач додав Витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.

Однак, вказаний Витяг не містить даних про ознайомлення ОСОБА_1 з наведеними Тарифами. Крім того, наданий позивачем витяг містить п`ять видів тарифів для кредитних карт Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature а анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підписана ОСОБА_1 10 квітня 2019 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту він отримав, та з якими тарифами був ознайомлений.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, строку виконання зобов`язання, а також розміру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, позивач не довів, що між сторонами укладено договір, яким визначено розмір відсотків, пені, штрафів, оскільки позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги щодо нарахування відсотків, що є його процесуальним обов`язком.

Наданий позивачем документ, який, як він вказує є паспортом споживчого кредиту не є договором споживчого кредиту та не є підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами у вказаному в ньому розмірі, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний документ підписано ОСОБА_1 11.09.2018 року (а.с. 28), тоді як в позові АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що договір між ним та ОСОБА_1 укладено 10 квітня 2019 року.

Пунктом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитних лімітів на кредитній картці до 100 000 грн, до 400 000 грн, до 800 000 гривень, до 200 000 гривень наданого на споживчі потреби, та встановлено строк договору і кредитування до 240 місяців з процентною ставкою за межами пільгового періоду 37,2 % річних.

Відповідно до порядку повернення кредиту, передбаченого п. 5 «паспорту споживчого кредиту», встановлено, що проценти та комісія сплачуються щомісячно, в розмірі 7% від заборгованості + комісія щомісячно, тіло наприкінці строку.

Згідно з п. 6 вказаного «паспорту споживчого кредиту» передбачено штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів. Також зазначено, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - подвійна процентна ставка.

У пункті 4 вказаного документу передбачено, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних позивачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та строки, визначені у договорі.

Отже зі місту підписаного сторонами 11 вересня 2018 року паспорту споживчого кредиту, слідує, що він є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання та позивачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12).

Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 11 вересня 2018 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування», АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 та позивачем паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит.

Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 11 вересня 2018 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем 10 квітня 2019 року, та Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature та Умов та правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, відсутні, і судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

Разом з тим, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що позивачем доведено надання кредитних коштів відповідачу обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 не заперечував факт підписання анкети-заяви, не надав доказів її не підписання, не спростовував факт отримання коштів та користування ними та повернення їх на картковий рахунок.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати, як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - виписку по кредитному договору), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості (а.с.6-9) та виписку по кредитному договору за період з 04 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року (а.с.10-24).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами в період з 04 вересня 2018 року по 01 вересня 2021 року (а.с.10-24).

Разом з тим, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 квітня 2019 року і відповідно, у суду відсутні підстави в даній справі враховувати будь-які розрахунки вчинені сторонами договору до 10 квітня 2019 року.

Як слідує з виписки по рахунку за період з 10 квітня 2019 року по 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 використав кредитних коштів в сумі 393 752,54 гривень та повернув банку 517 644 гривень.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за вказаний період банком здійснювалось нарахування та списання з рахунку комісій, процентів за користування кредитним лімітом, процентів за прострочений кредит, штрафів за прострочення кредиту, всього банком було списано 141 755,89 гривень.

Вказані нарахування погашалися банком за рахунок кредиту, збільшуючи відповідно загальну заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за рахунок збільшення розміру кредитного ліміту, шляхом переводу заборгованості що була нарахована в якості відсотків, пені та штрафів в рахунок тіла кредиту.

Проте анкета-заява, що підписана сторонами 10 квітня 2019 року не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів, комісій, штрафів за рахунок кредиту.

А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів, комісій, штрафів відсутні.

Як вже зазначалось, з виписки по рахунку за період з 10 квітня 2019 року по 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 використав кредитних коштів в сумі 393 752,54 гривень та повернув банку 517 644 гривень.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед банком за вказаним позивачем договором б/н від 10 квітня 2019 року та, відповідно за вказаний період, відсутня, отже підстави для стягнення заборгованості за кредитом відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 376, 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: І. В. Вейтас

Судді: С. О. Гордійчук

Н. М. Ковальчук