Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1288/20
Провадження №: 2/332/7/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Лебединській К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з уточненим позовом (а.с.194-200 т. 3) до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що з 10.08.1996 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжі від 09.08.2016 року. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя були придбані транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 та SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 , які були зареєстровані за відповідачем та продані ним, а отримані від продажу зазначених транспортних засобів кошти витрачені відповідачем на власний розсуд не виплативши їй грошову компенсацію .

За таких підстав у позові просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 , SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 та в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_5 у розмірі - 78060 грн. 16 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 у розмірі - 124302 грн. 32 коп. і понесені судові витрати по оплаті судового збору та витрати пов`язані із залученням експерта.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічним, які викладені у позовній заяві.

Відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що у зв`язку із вирішенням фінансового спору під час розірвання шлюбу, автомобілі марки SUZUKI GRAND VITARA та марки SUZUKI SWIFT були продані зі згоди позивача, матері відповідача, а частина коштів за продаж автомобілів була передана матір`ю відповідача ОСОБА_3 , перебуваючи вдома по АДРЕСА_1 , як компесацію. Розписку за отримання позивачем коштів, мати відповідача не брала. ОСОБА_2 зазначив про відсутність між сторонами спільної сумісної власності, оскільки предмети спору продані. Зауважив, що саме його мати ОСОБА_4 позичала кошти у загальному розмірі 40000 доларів США на купівлю автомобілів, спочатку 30000 доларів США та згодом ще 10000 доларів США за договором займу, строки повернення боргу не обговорювалися. ОСОБА_1 будучи присутньою при усній угоді надала згоду на позичання коштів. Про передачу коштів ОСОБА_4 знала також ОСОБА_5 . У період з 2007-2009 років він займався ремонтом меблів, обіцяв повертати борг частинами. Пояснив, що автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA був придбаний у м. Шостка у 2007 році за 29000 доларів США, а автомобіль марки SUZUKI SWIFT був придбаний за оголошенням в інтернет мережі у 2009 році за 10000 доларів США. Обидві машини були зареєстровані на його ім`я, це було умовою займу грошей від його матері - ОСОБА_4 ..

У 2013 році сімя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розпалась, але ОСОБА_2 не просив свою дружину повернути борг за спільне майно. Із 40000 доларів США ОСОБА_2 повернув своїй матері 10000 доларів США, після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 ще повернув своїй матері 5000 доларів США, його борг перед матір`ю наразі складає 10000 доларів США. Борг на момент розірвання шлюбу перед його матір`ю складав 10000 доларів США, решта боргу була погашена. Також наголосив, що після переоформлення автомобілів на свою матір, остання їх продала, а кошти за продаж автомобілів отримала від матері відповідачка ОСОБА_1 .

Відзиву на позовну заяву не надано.

Представник відповідача у задоволені позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, з огляду на необґрунтованість та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що її син ОСОБА_2 придбав автомобілі за її рахунок, а саме: у 2005 році за 7000 доларів США був придбаний автомобіль марки «Жигулі», потім у 2007 році її син ОСОБА_2 позичив у неї ще 30000 доларів США на придбання автомобіля марки - SUZUKI GRAND VITARA, продавши автомобіль марки «Жигулі» він віддав їй борг у сумі 7000 доларів США. ОСОБА_2 займався деревообробним бізнесом , обіцяв кошти віддати частинами. Гроші у ОСОБА_4 були від здачі в оренду полів у сільгоспі імені Гнаровської, на яких фермери вирощували часник. У 1996 році вона придбала 2 (дві) «Газелі», які працювали у сільгоспі імені Гнаровської, найняті робітники займалися перевізними послугами. Також займалася птахівництвом. Вести бізнес по вирощуванню птиці їй допомагали її брати. Друга «Газель» працювала на неї до 2010 року. ЇЇ син - ОСОБА_2 одружився у 1996 році , у 1998 році народилася ОСОБА_6 . На момент одруження ОСОБА_2 не працював, у гаражі він поставив станки, займався деревообробкою. Приблизно у 2007 році вона зайняла синові кошти на автомобіль SUZUKI SWIFT, який був придбаний для дружини, аби возити дітей. Автомобіль SUZUKI SWIFT син забрав у неї через деякий час після розірвання шлюбу. Автомобілі були продані після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Колишня дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_2 винен їй 16000 доларів США. Свідок вважала, що син віддасть їй кошти. Два автомобілі було продано свідку за 15000 доларів США. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідок втрьох їздили на оформлення договорів по відчуженю автомобілів. Свідок віддала ОСОБА_1 , кошти за першу продану машину в розмірі 10000 доларів США та 5000 доларів США. На автомобілі SUZUKI GRAND VITARA наразі їздить ОСОБА_2 , місцезнаходження автомобіля SUZUKI SWIFT свідку не відомо. Питання щодо поділу майна не виносилось. ОСОБА_2 винен був ОСОБА_1 15000 доларів США. На момент придбання автомобіля у ОСОБА_2 не було достатнього доходу. ОСОБА_1 не брала участь в покупці автомобілів.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_4 мала завжди кошти від оренди, яку надавала їм, а вони працювали самі або через робітників у 1980 х роках. Ця діяльність проходила до 1992 року. Вирощували часник на полях у селі. У 1996 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися. З 2013 року у них автомобіль SUZUKI SWIFT. ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_5 , що вона давала кошти на придбання автомобіля SUZUKI GRAND VITARA. У 2016 році після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , автомобілем SUZUKI SWIFT не користувались. ОСОБА_4 переоформила автомобіль на себе, який згодом був проданий аби віддати кошти ОСОБА_1 , остання просила за автомобіль 15000 доларів США. При продажі автомобіля ОСОБА_5 присутня не була. Яким чином були передані ОСОБА_1 та оформлені кошти від продажу автомобіля ОСОБА_5 не відомо.

У судовому засіданні якості свідка було допитано позивача ОСОБА_1 , яка суду пояснила, що вона дізналася про продаж автомобілів та переоформлення їх у 2017 року на ОСОБА_4 лише у 2020 році під час розгляду справи у суді. В МРЕО було відмовлено їй у надані інформації з приводу автомобілів. Вона постійно бачила у позивача в користуванні автомобіль SUZUKI GRAND VITARA. Сама вона автомобілями не користувались. У 2014 році ОСОБА_2 повинен був продати автомобілі і на ці кошти купити житло дітям, але замість цього він почав судитись за житло. ОСОБА_2 придбав собі інше житло. На автомобілі SUZUKI GRAND VITARA ОСОБА_2 часто приїжджав. ОСОБА_2 не міг би взяти кошти на придбання автомобілів у своєї матері ОСОБА_4 , оскільки остання не змогла б зібрати такі кошти, оскільки вона працювала крановим машиністом, вийшовши на пенсію працювала прибиральницею на заводі, потім вона працювала на полі. Кошти на придбання автомобілів були зароблені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час шлюбу. Коли ОСОБА_1 народила другу дитину , ОСОБА_2 взяв в оренду магазин в промзоні. ОСОБА_2 взяв кошти в борг у матері ОСОБА_1 в розмірі 8000 доларів США, коли остання померла, ОСОБА_1 займалася продажем будинку. ОСОБА_1 зауважила, що сплачує аліменти на дитину. В рахунок грошової компенсації за продаж автомобілів ОСОБА_2 нічого не пропонував ОСОБА_1 , грошей вона не отримала. Автомобілі ГАЗ 2411 та ВАЗ 2105 були придбані у період шлюбу за 8000 доларів США, Автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA було придбано приблизно за 15000-15500 доларів США. Автомобіль марки SUZUKI SWIFT було придбано за 10000 доларів США, цей автомобіль був подарований їй на народження дитини. ОСОБА_1 не давала згоди на придбання цього автомобіля, оскільки кошти на нього були зароблені нею та її чоловіком на той час ОСОБА_2 . Кошти у них були спільні. Всі автомобілі були оформлені на ОСОБА_2 .

У судовому засіданні якості свідка було допитано відповідача ОСОБА_2 , який суду пояснив, що до шлюбу у нього була машина марки «Волга», іншого майна в нього не було. Згодом його мати придбала два автомобілі марки «Газель», оскільки займалася виробленням соняшникової олії у сільколгоспі. У них вдома був двоповерховий пташник. У матері були кошти , вона брала в оренду поля на постійній діяльності, наймала робітників, а він їй допомагав, виробляв корм для птахів. Автомобіль марки «Газель» і причіп до нього, ОСОБА_2 придбав за запозичені у матері кошти у розмірі 7000 доларів США і повернув борг своїй матері після продажу автомобілів. На придбання автомобілів його дружина ОСОБА_1 ніколи не давала дозвіл. У 2007-2008 роках ОСОБА_2 , також на позичені у матері кошти за усною домовленістю придбав два автомобілі : марки SUZUKI GRAND VITARA за 29000 доларів США та марки SUZUKI SWIFT, ці автомобілі були куплені для сімї, дружина ОСОБА_1 ними користувалась . У 2013 році через сварки з дружиною ОСОБА_2 пішов із сімї. Наприкінці 2015 року ОСОБА_1 висунула свої вимоги. Протягом тижня зі згоди ОСОБА_1 були продані автомобілі його матері. У листопаді 2015 року будучи втрьох , а саме : ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 переоформили автівки. 10000 доларів США за продаж автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_2 продав автомобіль марки SUZUKI SWIFT за такою ж схемою через біржеву угоду. Кошти витрачав на дітей.

На запитання позивача свідок відповів, що надав ОСОБА_1 довіреність на право користування без права розпорядження автомобілем, автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA був придбаний для сімї. ОСОБА_2 наголосив, що не дарував автомобілі, оскільки вони були придбані за позичені кошти у його матері. Довірених відносин між сторонами не було, з кінця 2013 року. ОСОБА_2 займався бізнесом з 1996 року спочатку без реєстрації, з 2011 року ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа підприємець. До моменту придбання автомобілів ні офіційного , ні стабільного доходу у нього не було. Він займався реконструкцією половини будинку своєї матері. Мати не була зареєстрована як фізична особа підприємець, у 1998 році мати перенесла операцію і він допомагав матері , коли вона хворіла.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.08.1996 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб за актовим записом № 158 від 10.08.1996, виданого повторно 13.09.2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.103 т. 1)

У подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.87-88 т.1)

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року, яке набуло законної сили 26.08.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.37 т. 1).

Відповідач ОСОБА_2 , з посиланням на показання свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , стверджує, що спірний автомобіль придбано за кошти ОСОБА_4 , а не за спільні кошти подружжя.

Разом з тим, суд вважає вказані доводи ОСОБА_2 необгрунтованими, виходячі із наступного.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно п.3 , ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй(йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набути (джерело набуття)

З показань свідків, які були допитані під час судових засідань вбачається, що в період шлюбу сторін, ОСОБА_2 було придбано за кошти його матері ОСОБА_4 , автомобілі SUZUKI SWIFT та SUZUKI GRAND VITARA, та виплачено частину коштів від продажу автомобілів. Однак ніяких письмових доказів, що підтверджували би отримання коштів від ОСОБА_4 на покупку автомобілів відповідачем та його представником не надано. Також крім показів свідків, які спростовує позивачка ОСОБА_9 , суду не надано доказів того, що кошти від продажу автомобілів в частині компенсації спільного сумісного майна подружжя, передавались позивачці ОСОБА_1 . Показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не можуть бути прийняті судом, як доказ придбання автомобілів за кошти ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не надані підтвердження укладення договорів позики відповідно до вимог ст.ст. 1046,1047 ЦК України, зокрема письмового документа про передачу грошових коштів, враховуючи, що сума позики перевищувала десять розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян (170 грн.). У той же час, згідно з положеннями ч.2 ст. 78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім тго, свідок ОСОБА_4 являється близьким родичем ОСОБА_1 , а саме його матір*ю, що надає суду підстави для критичної оцінки її показань. Інших доказів на підтвердження факту придбання автомобілів за власні кошти ОСОБА_4 суду не надано.

В період шлюбу позивачка постійно знаходилась в трудових відносинах, працювала на підприємстві «Запорізький Огнеупорний завод» та отримувала доходи, вносивши свій вклад у спільний бюджет сім*ї (а.с. 146-151, 217). Відповідач також займався підприємницькою діяльністю, вносив свій вклад у добробут сім*ї.

Отже, враховуючи те, що автомобілі придбано під час перебування сторін у шлюбі, джерелом його придбання є сумісна власність подружжя,а тому ці автомобілі були спільною сумісною власністю подружжя. Під час судових засідань встановлено, що за час шлюбу подружжям було придбано транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 , SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 , які були зареєстровані на ім`я відповідача. Згодом, 26.11.2015 року автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , та 01.12.2015 року автомобіль марки SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , пізніше цей автомобіль був перереєстрований на інших власників, що підтверджується довідкою виданою РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області від 18.12.2020 року ( а.с.56-57 т.2).

Згідно висновку експерта № СЕ -19/108-21/5207-АВ від 25.06.2021 року середня ринкова вартість автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 на момент проведення експертизи складає 156120 грн. 32 коп., середня ринкова вартість SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 на момент проведення експертизи складає 248604 грн. 64 коп. (а.с.14-18 т. 3).

Відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобілів, надану експертом на виконання ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2021 року.

Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, виходячи з системного тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Аналізуючи наведені норми закону, факти та докази, суд дійшов висновку, що придбані під час шлюбу транспортні засоби до їх продажу відповідачем відповідно до ст. 60 СК України були об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже доцільним є визнати, що вищезазначені транспортні засоби автомобілі належали на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виходячи із встановлених обставин справи, з огляду на те, що відповідач продав спільне сумісне майно (автомобілі), а також враховуючи право позивача на компенсацію своєї частки у проданому майні, рівність вартості спільного майна, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_5 у розмірі - 78060 грн. 16 коп. та грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 у розмірі - 124302 грн. 32 коп.

Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов до наступного висновку.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті256та257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.ч. 2-3ст. 72 СК України).

У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року. У позові позивач вказує, що про порушене право власності вона дізналася під час розгляду заявленого до неї 12.07.2018 року позову про визнання договору недійсним, що свідчить про переривання строку позовної давності. За захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернулася до суду згідно штампу на позовній заяві - 01.06.2020 року, а отже із урахуванням встановленої ст. 257 ЦК України позовної давності у три роки слід рахувати строк позовної давності саме з моменту обізнаності позивача про позов який поданий до неї 12.07.2018 року. За таких підстав, суд вважає, що позивачем строк позовної давності, встановлений для розгляду спору про поділ майна подружжя не порушений.

Керуючись ст.ст. 139, 141, 263-265, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати, що транспортні засоби - автомобілі: SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_2 , SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 належали на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_7 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI SWIFT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1490 куб. см., рік випуску - 2007, колір - білий, номер кузову НОМЕР_5 у розмірі - 78060 грн. 16 коп. (сімдесят вісім тисяч шістдесят гривень шістнадцять копійок).

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_7 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , об`єм двигуна - 1995 куб. см., рік випуску - 2006, колір - чорний, номер кузову НОМЕР_4 у розмірі - 124302 грн. 32 коп. (сто двадцять чотири тисячі триста дві гривні тридцять дві копійки)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_7 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3469 гривень 22 копійок та витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 2030 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В.Марченко