СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7483/22

пр. № 2/759/3699/22

24 листопада 2022 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горячева О.А., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Горячев О.А., який діє, як представник на підставі договору про надання правової допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 05.07.2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що з громадянином ОСОБА_2 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється малолітньою особою та на даний час проживає разом з позивачкою. На сьогоднішній день, відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішенням суду від 29.01. 2021 року по справі № 759/16381/20, яке набуло законної сили.

Разом з тим, виникла крайня необхідність, в тому числі з підстав та об`єктивних доводів, зазначених у позовній заяві, вирішити в судовому порядку питання щодо місця проживання спільної сторін дитини. Згідно об`єктивних обставин справи, дитина відносно якої визначається місце її проживання, ОСОБА_3 , ще не досяг десятирічного віку, у зв`язку із чим у відповідності до ч.2 ст.6 Сімейного кодексу України, являється малолітньою особою.

Позивачка в позовній заяві зазначає, що станом на сьогодні вона з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі свого цивільного чоловіка ОСОБА_4 , який піклується про дитину як про рідну, дитина перебуває в постійному доброму настрої, що підтверджується письмовими поясненнями сусідів, копії яких позивачкою додані до позовної заяви. Син ходить до дитячого садочка, який розташований за 5 хвилин від дому. Також позивачка наголошує, що вона володіє іншою квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності її матері, в даній квартирі зареєстрована як позивачка так і дитина. Окремо позивачка наголошує, що вона не зловживає спиртними напрями, під наркологічним наглядом не перебуває.

Позивачка зазначає, що боїться відповідача, враховуючи його минуле, а саме те, що відповідач притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1, 2 ст. 185 КК України.

За наведених доводів вважає, що проживання малолітньої дитини саме з нею позитивно відобразиться на її психологічному стані та фізичному розвитку. На підставі викладеного просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею, матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати.

08.07.2022 року ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва вище зазначену позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

15.07.2022 року на виконання вимог ухвали про усунення недоліків, представником позивача через канцелярію суду подано заяву з додатками, якою виконано вимоги ухвали та усунено недоліки вказані в ній.

19.07.2022 року ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва постановлено відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.09.2022 року.

14.09.2022 року через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про те, що не визнає заявлену позовну вимогу з наступних підстав. На його думку, позивачкою підмінена поняття співмешкання на поняття цивільного шлюбу, вважає, що позивачка проживає в квартирі, що на праві власності належить її співмешканцю ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 .

У відзиві відповідач наголошує, що до його дитини з боку співмешканця позивачки застосовано насильство. Відповідач звертався з даного приводу з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, і на його звернення він отримав відповідь, в якій зазначено, що «В ході проведення бесіди з матір`ю дитини з`ясовано, що ніякого фізичного насильства до сина ні вона ні її співмешканець не застосовують. Одночасно вона повідомила, що іноді проводила методи виховного характеру, які для ОСОБА_6 були неприйнятні. Матері роз`яснено про недопущення вчинення подібних методів виховання та відповідальність у разі вчинення насильства по відношенню до дитини. Разом її з сином рекомендовано роботу з психологом ОРЦСС. ОСОБА_3 поставлено на облік Служби у справах дітей та сім`ї, як такого, що опинився у складних життєвих обставинах.

Тому відповідач вважає, що твердження позивачки про піклування дитини є невиправданими.

Також відповідачем зазначено, що з 25.08.2020 року і по 06.02.2022 року дитина проживала разом з ним, тобто окремо від позивачки. Протягом цього періоду утриманням та вихованням дитини займався саме він та його батьки, а позивач ніякої участі не брала. В підтвердження відповідач надав копії відповіді Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №388 Шевченківського району м. Києва.

На підставі викладеного у відзиві, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

15.09.2022 року позивачкою через канцелярію суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_1 за контрактом.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

07.11.2022 року представником третьої особи до суду надіслано заяву, в якій зазначено про розгляд справи у відсутність представника та надано висновок щодо визначення проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання позивачка не з`явилася, хоча її явка була визнана судом обов`язковою, про день та час була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник позивачки - адвокат Горячев О.А. у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив задовольнити з викладених підстав у позові.

У судовому засіданні відповідач заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Одночасно, просив долучити до матеріалів справи висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, взявши до уваги відзив на позовну заяву та висновок Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, суд, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.07.2018 року.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року по справі за № 759/16381/20, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Під час розірвання шлюбу, питання про визначення місця проживання малолітньої дитини не вирішувалося.

У силу ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Позивачка в обґрунтування визначення місця проживання малолітнього сина разом з нею надала наступні докази.

Відповідно до довідки № від 03.12.2021 року та довідки № 52466180 від 25.08.2020 року про реєстрацію місця проживання особи, позивачка та дитина зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Письмовими поясненнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в яких зазначено, що дитина проживає з матір`ю, характеризуються дані матері та відношення між матір`ю та дитиною.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.08.2015 року, квартира АДРЕСА_3 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить ОСОБА_11 .

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 матір`ю позивача є ОСОБА_11 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 29.11.2001 року, квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою № 461479 від 23.06.2022 року КМНКЛ «Соціотерапія» ОСОБА_1 , 1998 року народження за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Відповідно до Повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту, ОСОБА_1 дата початку роботи за даним контрактом становить 01.09.2022 року.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про судимість, перебування на обліку у лікарів позивачки, чи будь-які обставини, які негативно її характеризують.

Поряд з цим, ці обставини та позитивно характеризуючи дані описані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з боку позивачки, самі по собі не можуть бути підставами для визначення місця проживання дитини разом з нею.

Окрім того, суд не може прийняти до уваги такі письмові пояснення, оскільки вони є недопустимими доказами виходячи з наступного. Письмові пояснення надані вищезазначеними особами, про допит яких в якості свідків не було заявлено позивачем чи її представником, тому суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази, а саме допитати даних осіб в якості свідків.

Згідно частин 1 та 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини, суд, насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зважаючи на вік малолітнього, для з`ясування його думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір`ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні, вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

З наданих відповідачем копій документів до відзиву вбачається наступне.

В листі-відповіді від 12.07.2022 року № 10413-1353 Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, надісланого ОСОБА_2 , зазначено, що позивачка ОСОБА_1 повідомила комісії про те, що іноді проводила методи виховного характеру, які для ОСОБА_12 були неприйнятні. Матері роз`яснено про недопущення вчинення подібних методів виховання та про відповідальність у разі вчинення насильства по відношенню до дитини. Разом з тим, їй разом з сином рекомендовано роботу психологом ОРЦСС. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлено на облік, як такого, що опинився у складних життєвих обставинах.

Спростування вказаного у вищезазначеному листі позивачкою не надано, як і не надано доказів того чи позивачка разом із сином пройшла курс роботи з психологом ОРЦСС.

Відповідно до характеристики малолітнього ОСОБА_3 , наданої Закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 388 Шевченківського району м. Києва, дитина характеризується як спокійна, не конфліктна, дружить з усіма дітьми, усвідомлює власні переживання. В характеристиці зазначено, що вихованням дитини займався тато ОСОБА_2 , який цікавився життям дитини під час перебування у закладі дошкільної освіти, приводив та забирав дитину з садочку, звертався за консультацією до педагогів та психолога, виконував їх поради, цікавився успіхами ОСОБА_6 .

Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї /особи від 17.06.2022 року в квартирі АДРЕСА_4 проживають позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зазначено також, що хлопчик ( ОСОБА_3 ) має негативні стосунки з співмешканцем матері.

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, дитина має нестабільний емоційний стан.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять розбіжності щодо місця проживання позивачки.

Позивачкою зазначено, що її місце реєстрації і місце реєстрації малолітнього сина є АДРЕСА_2 , в той же час доказів фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 позивачкою не надано.

У разі визначення місця проживання малолітнього сина разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , виникає питання де саме буде проживати дитина, оскільки доказів в підтвердження на підставі чого позивачка проживає за даною адресою до суду не надано.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ніяким чином не підтверджує можливість факту проживання позивачки з дитиною за даною адресою.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.11.2022 року № 104-5664, Служба рекомендує суду відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову щодо визначення проживання місця дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з позивачкою.

Висновок мотивовано тим, що відповідно до Наказу Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 26 від 20.06.2022 року дитину ОСОБА_3 поставлено на облік, як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_1 та її співмешканець ОСОБА_4 вчинили психологічне насильство до дитини. З інформаційної довідки за результатами роботи з психологом малолітнього ОСОБА_3 від 06.10.2022 року наданого Оболонським районним в м. Києві центром соціальних служб, відомо що емоційна сфера малолітнього проявляється підвищеним інтересом до навколишніх предметів, при цьому він не може зосередитися на предметі більше 1 хв., що свідчить про наявність тривожності у дитини. Під час тестування хлопчик емоційно виявляв свою реакцію питання пов`язані з покаранням (голосно говорив про те, як його б`є співмешканець матері, демонстрував тілесно, як він карає, при цьому сильно бив себе по сідницях). Емоційний стан дитини по відношенню до співмешканця матері негативний, свідчить про наявність стійкого конфлікту між дитиною та даною особою.

Суд також бере до уваги і той фактор, що позивачка в прохальній частині просить визначити місце проживання дитини разом з нею саме за адресою її співмешканця ОСОБА_4 , про якого зазначено у висновку Служби у справах дітей та сім`ї, тому таке визначення місця проживання малолітнього, на час вирішення спору, не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

З матеріалів справи, доказів поданих позивачкою та її представником, судом не встановлені виняткові обставини, визначені ст.161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини, які б вказували на те, що проживання дитини з матір`ю за адресою її співмешканця ОСОБА_4 не може зашкодити інтересам дитини, та що така атмосфера не вплине негативно на дитину.

Відповідно до ст. ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.О. Горбенко