ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/528/21

Головуючий у першій інстанції - Лиманська М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/159/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - агропромисловий кооператив «Старосільський»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2021 року (місце ухвалення - м. Городня, дата складання повного тексту рішення - 06.09.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до агропромислового кооперативу «Старосільський» про розірвання договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АПК «Старосільський» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що згідно договору оренди землі від 11.07.2013 ОСОБА_1 уклав договір оренди земельної ділянки (рілля) із АПК «Старосільський» на земельну ділянку (рілля) загальною площею 4,9189 га кадастровий номер :05:000:0143 строком на 15 років з орендною платою 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Умовами договору оренди визначено розмір орендної плати, з урахуванням індексів інфляції, строк виплати, обов`язок орендаря щодо своєчасної орендної плати.

З врахуванням постанови Верхового Суду України у справі № 732/1799/17, та те, що відповідачем в порушення умов укладеного договору оренди обчислення розміру орендної плати здійснювалось без урахування індексів інфляції з 2013 по 2020 роки включно, тобто відповідачем допущено систематичну, несвоєчасну сплату орендної плати, що є підставою відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України для припинення права користування земельною ділянкою

У позові ОСОБА_1 просить розірвати договір оренди землі на земельну ділянку (рілля) загальною площею 4,9189 га кадастровий номер :05:000:0143 від 11.07.2013, укладений між ОСОБА_1 та АПК «Старосільський», та стягнути з останнього на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору - 908,00 грн.

Рішенням Городнянськогого районного суду від 02.09.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до АПК «Старосільский» про розірвання договору оренди землі - задоволено повністю. Розірвано договір від 11.07.2013 оренди земельної ділянки, загальною площею 4,9189 га, кадастровий номер :05:000:0143, укладений між ОСОБА_1 та АПК «Старосільський». Стягнуто з АПК «Старосільський» на користь ОСОБА_1 908, 00 грн в повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що укладеним між сторонами договором оренди землі від 11.07.2013 сторонами узгоджено обчислення розміру орендної плати за землю, яка здійснюється з урахуванням індексів інфляції, проте у 2013-2017 роках орендна плата систематично сплачувалась з порушенням умов договору, відбулась систематична недоплата. При цьому суд послався на постанову Верховного Суду від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18. Крім того, зазначив, що сплачуючи орендну плату в більшому розмірі, ніж передбачено договором оренди, у 2018-2020 роках, відповідач фактично спрямував надлишок на покриття свого обов`язку виплатити недоплату за попередні роки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, директор АПК «Старосільське» Сечин І.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Городнянського районного суду від 02.09.2021, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування скарги заявник посилається на розрахунок за період з 2017 по 2020 роки, з якого вбачається тільки одна недоплата орендної плати, тобто систематичної несплати не вбачається, а отже і підстави застосування п. «д» ст. 141 ЗК України відсутні.

У скарзі заявник зазначає, що судом необґрунтовано не застосовано позовну давність, на яку наголошувала сторона відповідача, обґрунтовуючи тим, що на момент подання позовної заяви орендна плата за 2013-2016 роки була повністю сплачена за рахунок сплати орендної плати за 2019-2020 роки, яка фактично спрямовувалась на покриття недоплати за попередні роки, таким чином з моменту наявності боргу за 2013-2016 роки, з урахуванням подальших оплат, пройшло більше трьох років.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21.12.2021 апеляційне провадження було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/3166/20.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 (дата оприлюднення - 28.11.2022) у цивільній справі № 922/3166/20 касаційну скаргу ПрАТ «Концерн Авек та Ко» задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 у справі № 922/3166/20 змінено, викладено її мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 залишено без змін.

05.12.2022 ухвалою суду апеляційної інстанції було поновлено апеляційне провадження та призначено до розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 163,164).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 629486 від 14.04.2006 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,50 га, яка розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (а.с. 9).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником земельної ділянки площею 4,92 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), що розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського району Чернігівської області є ОСОБА_1 (а.с. 11), яка згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права передана 11.07.2013 в оренду на 15 років орендарю АПК «Старосільський» (а.с. 10).

11.07.2013 між ОСОБА_1 та АПК «Старосільський» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого в оренду передалась земельна ділянка загальною площею 4,9189 га, у тому числі: рілля площею 4,9189 га (кадастровий номер :05:000:0143), із земель сільськогосподарського призначення на території Андріївської сільської ради, Городнянського району, Чернігівської області (а.с. 5-6).

Згідно п. 1 вказаного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка посвідчена державним актом на право власності земельної ділянки серія ЯБ629486 від 14.04.2006.

П. 10 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, в розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі, що становить 2263,91 грн на рік, яка здійснюється у грошовій, натуральній та відбірковій формах. Прибутковий податок в розмірі 15 % сплачує орендодавець.

Орендна плата вноситься у такі строки: у грошовій формі - 1 раз у рік до кінця першого за звітним роком місяця, натуральна та відбіркова - протягом року в міру потреби та можливостей у їх наданні. Повний розрахунок по орендній платі проводиться не пізніше як до 1-го березня наступного за звітним року (п. 11).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 12).

Згідно п. 34 зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору (п. 39).

Як вбачається з довідки, наданої АПК «Старосільський» від 13.07.2021 щодо розрахунку виданої орендної плати за договором оренди земельної ділянки загальною площею 4,9189 га кадастровий номер :05:000:0143 від 11.07.2013, по ОСОБА_1 , наявний борг за орендодавцем на кінець періоду 2015, 2016, 2017 років (а.с. 64).

Матеріали справи містять копії накладних та витягів з журналів про видачу/отримання орендної плати, з яких вбачається, що орендна плата виплачувалась як у грошовій, так і у натуральній формі (а.с. 66-82, 95-112).

Задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що укладеним між сторонами договором оренди землі від 11.07.2013 сторонами узгоджено обчислення розміру орендної плати за землю, яка здійснюється з урахуванням індексів інфляції, проте у 2013-2017 роках орендна плата систематично сплачувалась з порушенням умов договору, відбулась систематична недоплата. При цьому суд послався на постанову Верховного Суду від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18. Крім того, зазначив, що сплачуючи орендну плату в більшому розмірі, ніж передбачено договором оренди у 2018-2020 роках, відповідач фактично спрямував надлишок на покриття свого обов`язку виплатити недоплату за попередні роки.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зміст статті 141 Земельного Кодексу України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата орендної плати.

Як встановлено судом першої інстанції, у даному спорі мали місце випадки невчасної сплати орендної плати та не в повному обсязі.

Разом з тим, згідно частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у пункті 12 договору від 11.07.2013 сторони узгодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, однак у 2013-2017 роках орендна плата систематично не сплачувалась в порушення умов договору, відбулась систематична недоплата. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду та не містять посилань на докази щодо спростування встановлених судом обставин справи.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі №№ 912/1385/17 суд вказав, що ст. 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Разом з тим за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2020 р. у справі №479/1073/18, а саме сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи апеляційної скарги, що на момент подання позовної заяви орендна плата за 2013-2016 роки була повністю сплачена за рахунок сплати орендної плати за 2019-2020 роки, яка фактично спрямовувалась на покриття недоплати за попередні роки, таким чином з моменту наявності боргу за 2013-2016 роки, з урахуванням подальших оплат, пройшло більше трьох років, оскільки порушення прав орендодавця, в даному випадку, має триваючий характер та продовжує існувати до дати звернення з позовною заявою до суду у цій справі. Отже, позов про дострокове розірвання договору оренди землі власником земельної ділянки може бути заявлено впродовж усього часу порушення його права.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зі змісту наведених вище норм слідує, що за договором оренди землі (зобов`язанням з визначеним строком виконання (дії) обов`язку з цільового використання земельної ділянки) орендар зобов`язаний утриматись від певної дії (використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням).

Обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі.

Слід звернути увагу, що використання відповідачем земельної ділянки всупереч її цільовому призначенню - це протиправні дії, які тривають у часі, існують на момент звернення позивача до суду та ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій.

Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі. Такий позов може бути пред`явлений протягом всього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов`язку виконувати зобов`язання щодо цільового використання земельної ділянки) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20).

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Не містить скарга також і обґрунтованих підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Агропромислового кооперативу «Старосільський» залишити без задоволення.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2022.

Головуючий Судді: