ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/3845/21

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/895/22

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Державна казначейська служба України,

особи, які подали апеляційні скарги: Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону і Державна казначейська служба України,

на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 липня 2022 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 27.07.2022, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (далі за текстом Спеціалізована прокуратура) та Державної казначейської служби України (далі за текстом ДКСУ), в якому просив стягти з Державного бюджету України на свою користь 1000000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, а також відшкодування судових витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що починаючи з 13.12.2016 (дата внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за матеріалами кримінальної справи № 0000141) по 19.10.2021 (дата постановлення Верховним Судом ухвали про відмову у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора на виправдувальний вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 та на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06.07.2021 у справі № 734/966/17) відносно ОСОБА_1 незаконно проводилося досудове розслідування. Зокрема у рамках цієї кримінальної справи:

- 24.02.2017 о 10 год. ОСОБА_1 було затримано, а близько 13 год. йому повідомлено про підозру з одночасним врученням письмового повідомлення про підозру;

- позивач був обмежений у праві особистої недоторканості та свободи, у праві на працю та можливості здобувати і використовувати засоби для існування внаслідок того, що відносно нього незаконно проводилося досудове розслідування. Так, ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.02.2017 відмовлено у застосуванні до позивача запобіжного заходу у виді тримання під вартою та йому обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, який в подальшому багато разів загальною тривалістю майже один рік продовжувався, було вилучено особисте майно позивача: гаманець з грошовими коштами та банківськими картками, три мобільні телефони з накладенням на це майно арешту, а ухвалою слідчого судді від 27.02.2017 ОСОБА_1 було відсторонено від посади директора філії «Військторг» концерну «Військторгсервіс»;

- 30.03.2017 досудове розслідування відносно позивача було завершено і йому було вручено обвинувальний акт;

- вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.04.2018 у кримінальній справі № 734/966/17 ОСОБА_1 було визнано невинуватим у скоєнні злочину, що йому вмінявся у вину, однак ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.03.2019 цей вирок скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у місцевому суді;

- за клопотанням прокурора місцевий суд 31.05.2019 з формальних міркувань постановив ухвалу, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 повернув прокуророві, але ця ухвала скасована ухвалою апеляційного суду від 13.08.2019;

- позивачем на початку нового судового розгляду заявлявся відвід прокурорам через допущені порушення та наявність у прокурора, який підтримував обвинувачення ОСОБА_1 , обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Факт підтримання обвинувачення ОСОБА_1 прокурором, якого самого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, завдавав ОСОБА_1 додаткового приниження;

- у ході нового розгляду судом І інстанції кримінальної справи № 734/966/17 позивачем та його представником подавались клопотання про повернення вилученого та арештованого майна позивача, однак у їх задоволенні було відмовлено незважаючи на те, що телефони по суті не мали значення для кримінального провадження;

- 23.06.2020 військовий прокурор погодив новий обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 368 КК України;

- за результатами нового судового розгляду кримінальної справи № 734/966/17 вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 позивача визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КК України, який ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06.07.2021 залишено без змін; ухвалою Верховного Суду від 19.10.2021 відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора.

Тож з постановленням Верховним Судом згаданої ухвали повністю завершилось кримінальне провадження № 0000141 та припинилось кримінальне переслідування позивача;

- незаконне кримінальне переслідування тривало з 10 год. 24.02.2017 до 19.10.2021, тобто 56 місяців без чотирьох днів. Внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності (за злочин, якого він не вчиняв) останній зазнав моральної шкоди: зупинилась реалізація його життєвих планів, свої зусилля і волю він спрямовував на доведення своєї невинуватості, постійно хвилювався за остаточний результат вирішення кримінального провадження. При цьому він:

- перебував під тягарем обвинувачення та боявся за свою подальшу долю,

- не міг працевлаштуватися на хорошу роботу та налагодити своє життя,

- 11 місяців та 3 дні із вказаного періоду був обмежений у особистій свободі та праві вільного пересування,

- з 10 год. 24-го до обідньої години 25-го лютого 2017 р. перебував в установі попереднього ув`язнення,

- майже рік був відсторонений від роботи та був позбавлений можливості заробляти на життя,

- був змушений проживати у найманій квартирі за рахунок близьких родичів, був для останніх тягарем, що для працездатного чоловіка є принизливим.

Законодавчо встановлений мінімальний розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди становить 336000 грн 00 коп. (6000 грн 00 коп. - мінімальний розмір заробітної плати станом на 01.01.2021 х 56 місяців - період незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності); при цьому більше 11 місяців ОСОБА_1 перебував під домашнім арештом та без роботи і засобів існування. Тому він оцінює розмір завданої йому моральної шкоди в 1000000 грн 00 коп.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 450000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, з Спеціалізованої прокуратури та з ДКСУ на користь ОСОБА_1 стягнуто понесені ним судові витрати по 1125 грн 00 коп. (з кожного). Ухвалюючи це рішення, суд виходив з того, що:

- притягненням до кримінальної відповідальності, ув`язненням та внаслідок перебування під слідством і судом з 24.02.2017 по 19.10.2021 було суттєво обмежено права позивача, порушено нормальний ритм його життя, плани, постраждала його репутація, зруйновано можливість подальшого кар`єрного росту, позивач позбувся можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, в тому числі й матеріально. Все це разом негативно вплинуло як на його фізичне, так і психічне здоров`я;

- при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 450000 грн 00 коп. судом враховувались вимоги розумності і справедливості. Місцевим судом визначено, що вказану суму коштів слід стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання її з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача;

- відшкодування відповідачами витрат на оплату правової допомоги судом визначено пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

В апеляційній скарзі ДКСУ просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до такого:

- суд частково задовольнив позов ОСОБА_1 на підставі неналежного доказу - лише на підставі виправдувального вироку останнього, так як рішення про незаконність дій органів досудового розслідування, прокуратури й суду щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не приймалося;

- судом не проаналізовано, чи дійсно позивачеві завдано страждань, не зазначено, у чому вони полягають, не досліджено характер немайнових втрат останнього;

- ОСОБА_1 не доведено, що він проживав у найманій квартирі та за рахунок близьких родичів, що він перебував під слідством та судом протягом 55 місяців та 27 днів, адже йому повідомлено про підозру 24.02.2017, а виправдувальний вирок набрав законної сили 06.07.2021, тобто він перебував під слідством і судом 51 місяць 7 днів;

- судом не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди; присуджений розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди не є співмірним з завданою йому шкодою.

Спеціалізована прокуратура в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду у цій справі та ухвалити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову. Доводи цієї скарги зводяться до того, що:

- констатування у рішенні місцевого суду фактів суттєвого обмеження прав позивача внаслідок незаконного порушення кримінального провадження, про яке йдеться, є виходом за межі позовних вимог;

- притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. 24.02.2017 ОСОБА_1 був затриманий та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Тож з цього моменту відносно нього розпочалося досудове розслідування. Тобто суд дійшов помилкового висновку, що перебування позивача під слідством та судом тривало до 19.10.2021, оскільки виправдувальний вирок відносно нього набрав законної сили 06.07.2021. Отже позивач перебував під слідством та судом 52 місяці 11 днів. Тож судом помилково підраховано загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом;

- позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, а суд не з`ясував, чим підтверджується цей факт. Крім того, судом проігноровано, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її незаконного збагачення. Викладення ОСОБА_1 обставин свого життя без належного їх підтвердження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди у більшому, ніж передбачений законодавством, розмірі. Отож задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди на суму 450000 грн 00 коп. не відповідає обставинам справи;

- ухвалою слідчого судді від 25.02.2017 позивачу обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Цією ухвалою встановлено, що підозра у вчиненні останнім кримінального правопорушення є обґрунтованою зібраними органами досудового розслідування доказами. При обранні позивачеві запобіжного заходу суд взяв до уваги його майновий та сімейний стан, його особу, позитивну характеристику та саме суд цією ухвалою визначив останньому такий запобіжний захід. В подальшому цей захід було неодноразово продовжено ухвалами слідчих суддів;

- судом не надано належної оцінки тій обставині, що ухвалою судді у справі № 734/966/17 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про відсторонення ОСОБА_1 від посади; стороною позивача не надано доказів, що позивач у встановленому законом порядку звертався за поновленням своїх трудових прав; суд дійшов помилкового висновку про неможливість подальшого працевлаштування останнього: ані ОСОБА_1 , ані його представник не повідомили суду, що ОСОБА_1 з 18.01.2012 по 27.08.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець;

- позивачем не доведено факт понесення ним витрат на правову допомогу: суду надано лише договір про надання правової допомоги, ордери від 28.10.2021 і від 29.11.2021 і квитанцію від 24.11.2021 на суму 5000 грн 00 коп., але не надано акту приймання-передачі наданих послуг, специфікації послуг, звіту про їх надання тощо;

- позов до Спеціалізованої прокуратури не підлягає задоволенню, оскільки будь-яких вимог до неї позовна заява не містить. До того ж згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, про яку йдеться, відшкодовується державою.

У судовому засіданні представник ДКСУ головний спеціаліст Біркун Т.М. та представник Спеціалізованої прокуратури прокурор Тракало Р.І. просили задовольнити апеляційні скарги, а представник ОСОБА_1 адвокат Кутуков С.О. просив їх відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

У справі встановлено таке.

На підставі копій витягу з кримінального провадження № 0000141 від 24.02.2017, протоколу затримання ОСОБА_1 - особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.02.2017, протоколу огляду місця події від 24.02.2017, повідомлення про підозру від 24.02.2017, ухвал слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 25.02.2017 і 27.02.2017, обвинувального акту від 30.03.2017, повідомлення про завершення досудового розслідування від 30.03.2017, ухвал Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.04.2017, 16.06.2017, 11.08.2017, 12.09.2017, 29.09.2017, 08.11.2017 і 04.12.2017, вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.04.2018, ухвали Чернігівського апеляційного суду від 27.03.2019, ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 31.05.2019 та ухвали Чернігівського апеляційного суду від 13.08.2019, ухвал Козелецького районного суду Чернігівської області від 23.10.2019, 10.06.2020 і 07.09.2020, обвинувального акту від 23.06.2020, вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.12.2020, ухвали Колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 06.07.2021 у справі № 734/966/17 (арк. 25, 26-30, 31-32, 33-34, 52, 53, 35-40, 54, 41-42, 43, 44, 55-56, 45-46, 57-58, 47-48, 63-66, 67-73, 74, 75-76, 77, 82-85, 86-89, 90-92, 93-103, 10-24, 106-113) встановлено, що:

- 13.12.2016 Військовою прокуратурою Деснянського гарнізону Центрального регіону України до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000141 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_1 ;

- 24.02.2017 останнього було затримано та в той же день згаданою прокуратурою йому вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України;

- 25.02.2017 ОСОБА_1 ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області у справі № 734/551/17 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язку виконувати вимоги, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України;

- 30.03.2017 військовим прокурором Деснянського гарнізону у кримінальному провадженні № 0000141 затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 ;

- вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.04.2018 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення (злочин) ним вчинено, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу цього правопорушення (злочину);

- ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.03.2019 вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 05.04.2018 скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції;

- ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 31.05.2019 клопотання прокурора Військової прокуратури Деснянського гарнізону задоволено, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000141, що внесене 13.12.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повернено. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13.08.2019 цю ухвалу скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції;

- 23.06.2020 змінено правову кваліфікацію обвинувачення ОСОБА_1 з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України і військовим прокурором Деснянського гарнізону погоджено обвинувальний акт;

- вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення (злочин) вчинене ним;

- ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06.07.2021 апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а виправдувальний вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 щодо ОСОБА_1 без змін;

- ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.10.2021 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.12.2020 та на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06.07.2021 відмовлено.

Незаконним притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 завдано втрат немайнового характеру у виді порушення нормального звичного способу життя й необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, хвилювань, переживань за свою подальшу долю.

Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, та обставини справи, суд доходить такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові підлягає відшкодуванню шкода, завдана внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У пункті 5 ст. 3 зазначеного Закону йдеться про те, що у наведених в його статті 1 випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, розмір відшкодування моральної шкоди та сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд.

Період незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством і судом становить з 24.02.2017 (дата затримання та повідомлення йому про підозру) по 06.07.2021 (дата набрання законної сили вироком суду про визнання ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та його виправдання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України), а не по 19.10.2021 (дата постановлення ухвали Касаційним кримінальним судом Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження), тобто 52 місяці та 11 днів, з яких 11 місяців та 3 дні ОСОБА_1 був обмежений у особистій свободі та праві вільного пересування, з 10 години 24.02.2017 до обідньої години 25.02.2017 він перебував в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.

Суд погоджується з твердженнями ОСОБА_1 про те, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності йому завдано втрат немайнового характеру у виді порушення нормального звичного способу життя й необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, хвилювань, переживань за свою подальшу долю.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

За змістом законодавства, що регулює спірні правовідносини, розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи (або) судом повинен визначатися судом виходячи з мінімального розміру заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено мінімальний розмір її відшкодування, що гарантується державою. Тож суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Аналізуючи вихідні дані, з якими чинне законодавство пов`язує визначення розміру відшкодування моральної шкоди позивачеві, суд доходить такого:

- ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 52 місяці та 11 днів;

- на дату ухвалення рішення судом першої інстанції (27.07.2022) місячний розмір мінімальної заробітної плати згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» становив 6500 грн 00 коп.;

- у позовній заяві ОСОБА_1 визначено, що мінімальний розмір належного йому відшкодування становить 336000 грн 00 коп. (6000 грн 00 коп.- мінімальний розмір заробітної плати станом на 01.01.2021 х 56 місяців визначений ним період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності).

- визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 450000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив з розрахунку позивача і при цьому він взяв до уваги мінімальний розмір заробітної плати 6000 грн 00 коп., в період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача суд включив період з дати набрання законної сили виправдувальним вироком до дати постановлення Верховним Судом ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження. Крім того, місцевий суд зазначив, що притягнення позивача до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на його як фізичне, так і психічне здоров`я.

Проте в позовній заяві не зазначалось, що внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності його психічне чи фізичне здоров`я зазнало погіршення. Тому посилання суду першої інстанції на ці обставини підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення. До того ж оскільки суд визначив розмір моральної шкоди з урахуванням цього фактора, то визначений ним розмір моральної шкоди підлягає зменшенню.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01.07.2010 зокрема зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 24.02.2017 по 06.07.2021, тобто 52 місяці та 11 днів. Отже мінімальний розмір гарантованого йому відшкодування моральної шкоди становить 340460 грн 71 коп. ((6500 грн 00 коп. х 52 міс. = 338000) + (6500 грн 00 коп.: 28 днів х 5 днів = 1160 грн 71 коп. за період з 24 по 28 лютого 2017 р.) + (6500 грн 00 коп.: 30 днів х 6 днів = 1300 грн 00 коп. за період з 01 по 06 липня 2021 р.)= 340460 грн 71 коп.).

Виходячи з встановлених і описаних вище характеру й способу завдання позивачеві втрат немайнового характеру, а також тривалості їх перетерплювання та з засад розумності й справедливості, апеляційний суд доходить висновків, що визначений місцевим судом розмір відшкодування цих втрат слід зменшити до 445000 грн 00 коп.

Так як кошти державного бюджету належать на праві власності державі, то боржником у зобов`язанні зі сплати цих коштів є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Отже відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади (у цій справі - через Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону і Державну казначейську службу України). Грошові кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Отже помилковим є припис оскаржуваного рішення про те, що відшкодування позивачеві судових витрат підлягає стягненню з відповідачів.

Належними, допустимими й достатніми доказами, а саме договором про надання правової допомоги від 28.10.2021, що укладено адвокатом Кутуковим С.О. та ОСОБА_1 , і квитанцією від 24.11.2021 підтверджується оплата позивачем послуг адвоката Кутукова С.О. на суму 5000 грн 00 коп. (копії цих документів на арк. 104, 104-а). Ці кошти також підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з Держави Україна пропорційно до задоволених позовних вимог, а не з відповідачів, як то помилково зазначив суд першої інстанції. Тож на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2222 грн 50 коп. витрат на правову допомогу (5000 грн 00 коп. х 44,5% (розмір задоволених позовних вимог) = 2222 грн 50 коп.

Виходячи з встановлених і описаних вище обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин апеляційний суд не може дійти висновку, що доводи апеляційних скарг дають підстави для повної відмови у задоволенні позову. Отож оскаржуване рішення належить змінити приведенням його у відповідність до викладеного вище. Законність та обґрунтованість цього рішення перевірено у межах доводів апеляційних скарг.

В порядку ч. ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційних скарг на користь Спеціалізованої прокуратури і ДКСУ з бюджету підлягає стягненню відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог відповідачів, а саме: 6750 грн 00 коп. (сплачений судовий збір) х 1,02 % (процент задоволених вимог) = 68 грн 85 коп. кожному.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону і Державної казначейської служби України задовольнити частково, рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 липня 2022 року змінити, а саме:

- виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на його фізичне й психічне здоров`я;

- стягти з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку 445000 (чотириста сорок п`ять тисяч) грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди та 2222 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн 50 коп. у відшкодування судових витрат, а разом 447222 (чотириста сорок сім тисяч двісті двадцять дві) грн 50 коп.

Стягти з рахунку (IBAN) UA0025739 (код класифікації доходів бюджету 22030101), УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/ 22030101, , банк Казначейство України (ЕАП) на відшкодування витрат по сплаті судового збору по 68 (шістдесят вісім) грн. 85 коп. на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону і Державної казначейської служби України (кожному).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасників справи наведено у рішенні суду І інстанції.

Головуючий: Судді: