У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонний суд Закарпатської області Логойда І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ужгородської міської ради про визнання рішення Ужгородської міської ради №137 від 28.0.1996 року та його скасування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ужгородської міської ради про визнання рішення Ужгородської міської ради №137 від 28.0.1996 року та його скасування.

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що на підставі договору дарування від 06.05.2021 року (серія та номер 346), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К.П., вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира складає 43/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_2 і розташована на земельній ділянці площею 0.077 га. Інші 57/100 частин складає квартира АДРЕСА_3 .

У вересні 2022 року їй зателефонувала рієлтор агентства нерухомості «Веста» і запропонувала придбати квартиру АДРЕСА_3 за вище вказаною адресою та земельну ділянку під будинковолодінням, продажем яких займається їх агентство. Свій дзвінок рієлтор пояснила тим, що подумала, що заявниці буде цікава дана пропозиція, бо так, на її думку, заявниця стане власником усього будинковолодіння.

З метою з`ясування питання щодо належності власнику квартири АДРЕСА_3 усієї земельної ділянки під будинковолодінням АДРЕСА_2 , представник заявниці звернулася в КП «АПБ» Ужгородської міської ради з відповідним запитом. На адвокатський запит КП «АПБ» Ужгородської міської надало відповідь, з якої вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_2 міститься інформація про оформлення права власності на земельну ділянку за цією ж адресою площею 0.077 га за ОСОБА_2 та надано копію вказаного акту.

З метою отримання копій документів, які слугували підставою для видачі вищевказаного державного акту на земельну ділянку, адвокатом був направлений відповідний запит директору архіву Ужгородської міської ради. У відповідь на вказаний вище адвокатський запит архівом Ужгородської міської ради було надано копію архівного витягу з рішення Ужгородської міської ради № 137 від 28.08.1996 року та копію заяви ОСОБА_2 про передачу йому у власність земельної ділянки під будинковолодінням АДРЕСА_2 . З наведених вище документів вбачається, що ОСОБА_2 було передано в приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку під всім будинковолодінням.

Заявниця вказує, що Ужгородська міська рада не мала права передавати ОСОБА_2 у приватну власність спірну земельну ділянку під усім будинковолодінням, оскільки вказана земля фактично є територією двохквартирного будинку і заявниця, як власник квартири АДРЕСА_1 , яка складає 43/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_2 , має право нарівні із власником іншої квартири у вказаному будинку на користування земельною ділянкою під будинковолодінням.

Зауважує, що невжиття заходів забезпечення унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

На підставі наведеного, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,077 га по АДРЕСА_2 .

За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Подана заявником заява про забезпечення позову відповідає вимогам, закріпленим статтею 151 ЦПК України.

В силу положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України судом розглянуто дану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору, якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ч. ч. 5-7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №137 від 28.08.1996 та згідно з державним актом на право приватної власності на землю земельну ділянку пл. 0,077 га по АДРЕСА_2 , надано у приватну власність ОСОБА_2 . Згідно з поданими суду доказами, квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 25548960; дата формування: 06.05.2021), квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Враховуючи наведені обставини, приходжу до висновку, що на даний час є обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову, які є необхідним та виправданим завданнями цивільного судочинства та забезпечуватиме ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, які він має намір захистити при зверненні до суду, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого в майбутньому позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Саме такий вид забезпечення позову просить застосувати заявник, виходячи із характеру спору та змісту пред`явлених позовних вимог.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. Саме такий правовий висновок виклав Верховний суд у постанові по справі № 643/12369/19від 19.02.2021.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника), покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

На підставі викладеного, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогою позову, вважаю за доцільне задовольнити заяву про забезпечення позову, а саме, вжити захід забезпечення позову, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Підстав, які б визначали необхідність обов`язково застосування зустрічного забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ужгородської міської ради, про визнання рішення Ужгородської міської ради №137 від 28.0.1996 року та його скасування - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту із заборонною відчуження на земельну ділянку площею 0,077 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити заявнику про його обов`язок пред`явити позовну заяву до суду протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову до подання позову до суду.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда