ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/495/22 Головуючий суддя І інстанції Шахова В.В.
Провадження № 22-ц/818/3593/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Іванченко Анастасії Валеріївни на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 01 серпня 2022 року, постановлену суддею Шаховою В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія "К9", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія "К9", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Виконавчий напис від 19 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, який зареєстровано в реєстрі за № 18815 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 3832245 від 16.03.2021 у розмірі 16400,00 грн визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ "Фінансова компанія "К9" на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

03 червня 2022 року від представника позивача надійшла заява, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення понесених судових витрат на користь позивача у сумі 14000,00 грн.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 1 серпня 2022 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Іваненко А.В. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати, та ухвалити додаткове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Скарга мотивована тим, що згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду 11.11.2020 року у справі № 637/1123/15-ц з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України.

Зазначає, що аналогічна позиція висловлена і у постановах від 03.10.2019 у справі 922/455/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19 та інших.

Вказує, що судом першої інстанції було прийнято одразу два рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та відмовлено в прийнятті додаткового рішення, чим грубо порушено норми процесуального права.

Відзиву на апеляційні скарги не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначив, що з акту виконаних робіт вбачається, що він був підписаний особисто позивачем 03.06.2022, до суду заява про винесення додаткового рішення була надіслана 06.06.2022, тобто після спливу 2-х днів після надання рахунку на оплату.

Вказано, що представник позивача, який мав для цього таку можливість, не надав до суду доказів про сплату витрат на правничу допомогу згідно вказаному рахунку, тому заявлені вимоги про відшкодування цих витрат є недоведеними і тому відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. При цьому суд також послався на правові висновки, які були висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який не відповідає нормам цивільного процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія "К9", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.

У зазначеному рішенні зазначено, що представником позивача подана заява про відшкодування витрат на правову допомогу, проте не подано доказів, що підтверджують розмір, у зв`язку з чим розгляд цього питання призначено на 14 червня 2022 року.

На підтвердження вимог про ухвалення додаткового рішення та понесених судових витрат представником позивача до матеріалів справи було надано: копію додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги №1 від 03.02.2022 та акт виконаних робіт від 03.06.2022.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,

що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, до закінчення розгляду справи представник позивача звертався до суду першої інстанції із заявою про відшкодування судових витрат відповідно до визнаого ч. 8 ст. 141 ЦПК України порядку (а.с. 49-50).

Після ухвалення судового рішення представник позивача ОСОБА_1 - адвкоат А. Іванченко подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ "Фінансова компанія К-9" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну допомогу у розмірі 14000 грн., з додаванням копії відповідної додаткової угоди від 03.02.2022, копії акту б/н від 03.06.2022 та доказами направлення цієї заяви із додатками іншим учасникам справи (а.с. 60-67).

Справа була розглянута заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 30 травня 2022 року.

3 червня 2022 року, тобто протягом передбачених у вказаній нормі ч.8 ст. 141 ЦПК України 5-ти днів, представник позивача подала до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення, яким просила здійснити розподіл судових витрат і стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

При цьому у заяві було вказано, що обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартість підтверджено належними доказами, а саме: договором про надання правничої (правової) допомоги, актом про надання правової допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги.

У справі дійсно відсутні документи, що свідчать про фактичну оплату витрат за надання правничої допомоги (квитанції до прибуткового касового ордера, платіжні доручення з відміткою банку або інші банківські документи), про що зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, але суд встановив, що згідно відповідного акту такі витрати фактично були надані.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за змістом ст. 137 ЦПК України при доведеності факту надання правничої допомоги та вартості цих послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи відповідно до частини восьмої статті 141 цього ж Кодексу не мають правового значення.

Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою… визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Тобто законодавець не передбачає можливості для відмови у відшкодуванні фактично наданих витрат на правову допомогу, а тому суд згідно ч.ч. 4-6 ст. 137, ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України у такому разі з`ясовує наявність чи відсутність підстав для зменшення цих витрат.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд першої інстанції з порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України помилково послався на вищевказані правові висновки, які були висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, оскільки вони стосуються змісту норм права, які наразі втратили чинність, а тому судом відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України не застосовуються.

Зважаючи на викладене, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість вирішення питання щодо розподілу витрат. Сама лише несплата таких витрат не може бути єдиною підставою для відмови у їх розподілі.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції додаткове рішення по суті заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу не було ухвалено, тому у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для ухвалення нового судового рішення, в цій частині вимоги апеляційної інстанції є безпідставні і тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, а отже наявні підстави для скасування ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 01 серпня 2022 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Іванченко Анастасії Валеріївни задовольнити частково.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 01 серпня 2022 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді І.В. Бурлака

А.В. Котелевець