справа №754/1317/20
головуючий у суді І інстанції Лісовська О.В.
провадження № 22-з/824/376/2022
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2022 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни,
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни задоволено.
Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27 липня 2021 року.
Визнано незаконним та скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 27 липня 2021 року, винесене головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М.
У жовтні 2021 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Гапоненко Р.І. звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат у справі у розмірі 27 000 грн за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. задоволено.
Стягнено з Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) витрати на правничу допомогу у розмірі 27 000 грн.
Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) в особі начальника Іщук Н., не погоджуючись з вказаними ухвалами суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2021 року та ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяв представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. відмовити в повному обсязі.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2021 року залишено без змін.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задоволено частково, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року змінено в частині зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та зазначено у цій частині до стягнення 10 000 грн.
14 квітня 2022 року до Київського апеляційного суду від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених заявником на правничу допомогу у розмірі 16 500 грн та 15 000 грн, що в загальній сумі становить 31 500 грн.
В обґрунтування заяв вказує, що до суду було подано відзиви на апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів) на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 7 жовтня 2021 року та на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року, до якого було додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом апеляційних скарг Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у суді, який становить 50 000 грн та 30 000 грн (загальний розмір 80 000 грн).
Зазначає, що до суду також було надано належним чином завірені копії акта надання послуг № 10 від 21 лютого 2022 року на суму - 16 500 грн разом із додатком до акта наданих послуг № 10 від 21 лютого 2022 року, у останньому міститься вичерпний перелік наданих послуг адвокатом заявнику та зазначений витрачений час під час надання правової допомоги ОСОБА_1 .
Також, надає до суду належним чином завірені копії акта надання послуг № 11 від 21 лютого 2022 року на суму - 15 000 грн разом із додатком до акта наданих послуг № 11 від 21 лютого 2022 року, у останньому міститься вичерпний перелік наданих послуг адвокатом заявнику та зазначений витрачений час під час надання правової допомоги ОСОБА_1 .
Наголошує на тому, що вказані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують витрати на правову допомогу у сумі - 16 500 грн та 15 000 грн (31 500 грн).
Звертає увагу суду, що розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги (додаткової угоди до договору) на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Вказує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
У судове засідання ні позивач, ні відповідач не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про направлення судової повістки на електронну адресу.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.
Колегія апеляційного суду вирішуючи заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу дійшла наступного висновку.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
У відповідності до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).
Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Встановлено, що 14 квітня 2022 року до Київського апеляційного суду від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Гапоненка Р.І. надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат, понесених заявником на правничу допомогу у розмірі 31 500 грн.
На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Гапоненком Р.І. було долучено акт надання послуг № 10 від 21 лютого 2022 року укладений між ОСОБА_1 та АО «Гапоненко Роман і партнери» (т. 2, а.с. 46), додаток до акту наданих послуг № 10 від 21 лютого 2022 року (т. 2, а.с. 47), договір № 03-371 про надання правової допомоги від 4 серпня 2020 року укладений між ОСОБА_1 та АО «Гапоненко Роман і партнери» (т. 2, а.с. 48-51), додаткова угода № 2 до договору № 03-371 від 12 вересня 2020 року (т. 2, а.с. 52), ордер на надання правової допомоги серія АА № 1053918 від 9 жовтня 2020 року (т.2, а.с. 53), свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000224 від 18 червня 2018 року (т.2., а.с. 54),акт надання послуг № 11 від 21 лютого 2022 року укладений між ОСОБА_1 та АО «ГапоненкоРоман і партнери» (т. 2, а.с. 32), додаток до акту наданих послуг № 11 від 21 лютого 2022 року (т. 2,а.с. 33), договір № 03-371 про надання правової допомоги від 4 серпня 2020 року укладений між ОСОБА_1 та АО «Гапоненко Роман і партнери» (т. 2, а.с. 34-37), додаткова угода № 2 до договору № 03-371 від 12 вересня 2020 року (т. 2, а.с. 38), ордер на надання правової допомоги серія АА № 1053918 від 9 жовтня 2020 року (т.2, а.с. 39), свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000224 від 18 червня 2018 року (т.2., а.с. 40).
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 для захисту своїх інтересів, звернувся до адвоката Гапоненка Р.І. з метою отримання професійної правничої допомоги.
4 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гапоненком Р.І. укладено договір про надання адвокатських послуг № 03-371, відповідно до умов якого Гапоненко Р.І. зобов`язався надати заявнику ОСОБА_1 юридичні послуги та правову допомогу.
12 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гапоненко Р.І. було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 03-371 від 4 серпня 2020 року, про наступне:
доповнити п. 4.4 договору - розрахунок розміру гонорару, який клієнт сплачує АО за надану у межах договору № 03-371 про надання правової допомоги від 4 серпня 2020 року правову допомогу, встановлюється в розмірі 1 500 грн за одну годину роботи адвоката для розрахунку вартості по кожній справі; доповнити п. 4.4.1 - клієнт сплачує гонорар у порядку згідно п. 1 даної додаткової угоди № 2; інші умови договору № 03-371 про надання правової допомоги від 4 серпня 2020 року залишаються без змін і діють у частині, що не суперечить даній додатковій угоді № 2.
21 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гапоненко Р.І. було підписано акт надання послуг № 10, № 11, відповідно до актів гонорар за надання правової допомоги згідно додатку до акта наданих послуг у справі становить 16 500 грн (11 год.) та 15 000 грн (10 год.).
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц роз`яснено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44 постанови).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20 серпня 2020 року в справі № 910/3437/19).
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі 305/1042/16-ц та інших.
17 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли відзиви на заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу від відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) в особі начальника Іщук Н., в яких вона просить відмовити у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення.
Вказує, що на відповідача, як на орган державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету, покладення таких витрат є надмірним тягарем, який не співмірний з наданими послугами адвоката.
Вважає, що сумнівним є те, що аналіз апеляційної скарги та підготовка відзиву на неї, який по суті мало чим відрізняється від початкової скарги до суду, зайняв у професійного адвоката аж 8 годин, а тому вважає, що вказаний адвокатом час у формі 8 годин не відповідає критерію розумності та необхідності цих витрат.
Звертає увагу суду, що наведена в документах позиція є універсальною і може бути використана заявником і у інших справах фактично без внесення змін до відповідних документів.
Колегія апеляційного суду приймає такі заперечення до уваги з урахуванням наступного.
Так, під час розгляду скарги ОСОБА_1 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позиції скаржника не змінювалися. Аргументи представника ОСОБА_1 , викладені в скарзі на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Н.М., що подавалась до суду першої інстанції, а також ті, що викладались в відзиві на апеляційну скаргу, Відділу ДВС є практично аналогічними. При цьому представником скаржника в усіх перелічених документах застосовував посилання на однакову судову практику, а також на аналогічні позиції Верховного Суду.
Також апеляційний суд погоджується з доводами Відділу ДВС про те, що заявлені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору з урахуванням складності справи.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).
Колегія апеляційного суду бере до уваги ту обставину, що покладення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 500 грн на Відділ ДВС, як орган державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету, є надмірний тягар, який не співмірний з наданими послугами адвоката.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із запереченнями Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про невідповідність заявлених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 500 грн вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності, а тому приходить до висновку про зменшення цих витрат до 20 000 грн.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Взявши до уваги доводи (заперечення)Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо розміру витрат на правову допомогу, зважаючи на складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також критерію розумності їх розміру, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат стягувача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у Київському апеляційному суді, до 20 000 грн.
Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового стягнення з Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.
Керуючись ст.ст.268, 270, 382-383 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кирилюк Надії Михайлівни задовольнити частково.
Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.
Додаткова постанова набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько