Справа № 487/551/15-ц
Провадження № 6/487/59/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу (справа №487|551/15-ц, провадження №6/487/365/21) за заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист за №487/551/15-ц, виданий 03.07.2015 року Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №NKIPGK04040067 від 24.10.2007року, на підставі якого головним державним виконавцем Буділовською О.О. Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП 48236964.

Заявник вказував, що на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за №1381-1Х від 13.04.2021року між нею та АТ КБ «Приватбанк» проведено реструктуризацію боргу, що є підставою для визнання виконавчого листа таким , що не підлягає виконання.

Посилаючись на викладене просив задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання заявник не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив задовольнити вимоги.

В судове засідання представник відповідача, третя особа та представник третьої особи не з`явились.

Представник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) надав до суду письмові пояснення , відповідно до яких просив провадження по справі закрити, оскільки виконавчий лист по справі №487/551/15-ц відносно ОСОБА_1 не перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, так як виконавче провадження вже завершено, про що державним виконавцем 14.07.2022року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. В заяві просив розглядати справу без їх участі та провадження по спарві закрити.

Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства,виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу;справедливість,добросовісність та розумність,перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено судом , на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), перебував на виконанні виконавчий лист, №487/551/15-ц, виданий 03.07.2015 року Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №NKIPGK04040067 від 24.10.2007року. На підставі вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем Буділовською О.О. Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП 48236964.

На підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за №1381-1Х від 13.04.2021року , відповідно до інформації АТ КБ «Приватбанк» від 22.10.2021року судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» проведено реструктуризацію боргу.

Відповідно до постанови від 14.07.2022 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), виконавчий лист по справі №487/551/15-ц , який видано 03.07.2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитному договору повернуто стягувачу , оскільки до відділу надійшла письмова заява стягувача про повернення виконавчого документа.

Виконавчий лист це документ, який є підставою для здійснення виконавчого провадження. Він має бути чітким і зрозумілим для здійснення виконавчих дій. Виконавчий лист має відповідати змісту і сенсу постановлених у справі судових рішень, що набрали законної сили.

Тобто, виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Відповідно до ч.2 ст.432ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ст.432 ЦПК України не містить.

Між тим, словосполучення «з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Наслідком скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з викладеним, у разі якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження у цьому випадку повинно бути закінчено на підставі вищезазначеного Закону України.

Не можна говорити у даному випадку і про помилковість видачі виконавчого листа, оскільки на час його видачі рішення районного суду було чинним та підлягало виконанню. Судом не встановлено відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням.

Таким чином суд вважає, що відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10лютого 2010 року).

За умови чинності постанови державного виконавця від 14.07.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу за пунктом 1 частини першої статті 37 Закон України «Про виконавче провадження» , оцінка законності рішення державного виконавця виходить за межі правовідносин за статтею 432 ЦПК та повноважень суду.

За таких підстав в задоволенні заяви ОСОБА_1 суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 432 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили через 15 днів після її проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

СУДДЯ: Ж.П.ПАВЛОВА