Справа № 303/8600/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.

з участю секретаря Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 липня 2022 року, ухвалене суддею Гутій О. В., по справі за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року АТ «Укрсиббанк» пред`явив позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивували тим, що 01 квітня 2008 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 25 000 доларів США під 13 % річних з терміном повернення не пізніше 03.04.2028 року.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу (п.1.3 кредитного договору та п.2.2 додаткової угоди № 4).

У разі порушення умов кредитного договору банк має право вимагати дострокове повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі шляхом направлення відповідної вимоги (п.3.1.3 кредитного договору).

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по кредитному договору, між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 01 квітня 2008 року № 0-П. За цим договором поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за договором.

Всупереч умовам договору, відповідачка ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам з січня 2021 року, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

Банк направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі непогашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту. Однак, ця вимога з боку відповідачів залишилася без виконання, заборгованість не погашена.

Станом на 12.10.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 5865, 99 доларів США. З них:

-5285, 75 доларів США борг по кредиту;

-580, 24 доларів США борг за процентами.

З огляду на це, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01.04.2008 року в розмірі 5865, 99 доларів США (а.с.1-2).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 01.04.2008 року в розмірі 5225, 99 доларів США, з яких 4645,75 доларів США заборгованість по кредиту, а 580, 24 доларів США заборгованість за нарахованими відсотками. Вирішено питання про судові витрати (а.с.161-164).

На це рішення відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що не враховано право іншого відповідача на подання заперечень та не враховано вимоги п. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що усім військовослужбовцям та резервістам у період дії особливого стану, який триває і наразі, штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем, боронить країну від агресора, надані державою пільги не забезпечені, а право відповідача на захист порушено. Суд першої інстанції не перевірив факт існування заборгованості на момент прийняття рішення у справі. Разом з тим, апелянт зазначає, що борг частково погашений, про що свідчать додані до апеляційної скарги квитанції. Крім того, місцевий суд не дослідив, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. У зв`язку з цим апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги залишити без задоволення (а.с.170-173).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник АТ «Укрсиббанк» Демчук О. В. проти апеляційної скарги заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 01 квітня 2008 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 25 000 доларів США під 13 % річних з терміном повернення не пізніше 03.04.2028 року.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу (п.1.3 кредитного договору та п.2.2 додаткової угоди № 4).

У разі порушення умов кредитного договору банк має право вимагати дострокове повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі шляхом направлення відповідної вимоги (п.3.1.3 кредитного договору).

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по кредитному договору, між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 01 квітня 2008 року № 0-П. За цим договором поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови основного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за договором.

Колегія суддів констатує, що всупереч умовам договору, відповідачка ОСОБА_1 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам з січня 2021 року, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

Банк направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі непогашення простроченої заборгованості про дострокове повернення кредиту. Однак, ця вимога з боку відповідачів залишилася без виконання, заборгованість не погашена.

Станом на 12.10.2021 року заборгованість за кредитним договором становить 5865, 99 доларів США. З них:

-5285, 75 доларів США борг по кредиту;

-580, 24 доларів США борг за процентами.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 подала докази про часткове погашення боргу за кредитним договором. Зокрема, додала квитанції № 73 та № 74 від 09.11.2021 року на суму 640 доларів США. Вказані обставини також не заперечуються позивачем.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, з урахуванням сплаченої суми в розмірі 640 доларів США в якості погашення боргу по кредиту.

Враховуючи наведене, місцевий суд правомірно стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» борг за кредитним договором в сумі 5225, 99 доларів США. З них:

-4645, 75 доларів США борг по кредиту;

-580, 24 доларів США борг за процентами.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що одним з відповідачів є ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем, боронить країну від агресора, а отже має пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказані доводи колегія суддів відхиляє, оскільки воєнний стан введено на території України з 24 лютого 2022 року, відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 10 квітня 2022 року, в той час як заборгованість розрахована станом на 12 жовтня 2021 року, тобто задовго до початку дії особливого періоду. Саме під час дії особливого періоду Закон «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» забороняє нараховувати штрафні санкції та пеню, а також проценти за користування кредитом. Крім того, відповідач ОСОБА_2 є поручителем, а не позичальником за кредитним договором.

Щодо твердження апелянта про часткове погашення боргу після ухвалення рішення у даній справі, то такі твердження з боку представника банку допускаються. При цьому останній вказує, що банк веде облік сплачених платежів, і усі платежі, які були сплачені після ухвалення судового рішення у даній справі, будуть враховані в якості погашення суми боргу за кредитом. Станом на день ухвалення судового рішення суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості по кредиту, а тому твердження апелянта, що не були враховані усі платежі, є безпідставними, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт також вказує на те, що порука припинилася, оскільки вимога пред`явлена до поручителя по спливу шести місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Такі доводи є необґрунтованими, адже до даних правовідносин підлягає застосуванню редакція частини четвертої статті 559 ЦПК України, яка передбачає припинення поруки по спливу трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання. Вимоги до відповідачів про дострокове повернення кредиту пред`явлені 18.08.2021 року, у той час як позов пред`явлено 28 жовтня 2021 року, тобто по спливу двох місяців. Апелянт вказує, що порука припинилася, однак не вказує відносно яких саме чергових платежів.

За цих обставин суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з характером правовідносин та нормою закону, що підлягає застосуванню.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді