Справа № 713/1840/22
Провадження №2/713/383/22
РІШЕННЯ

іменем України

12.12.2022 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Андрюк О.Д., за участю представника позивача ОСОБА_1 , за участю представника відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_3 , звернувся в суд із позовною заявою про поділ майна подружжя до відповідачки ОСОБА_4 .

Просить здійснити поділ майна розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку у житловому будинку під літ.«А», загальною площею 42,90 кв.м., житловою площею 17,60 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель і господарських споруд: сарай літ.«Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж» підвал літ. «Пд», загальною вартістю 36163,50 гривень, що розташований в АДРЕСА_1 . Визнати в за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, що становить площу 0,11855 га., вартістю 20153,50 гривень, від земельної ділянки загальною площею 0,2371 га., вартістю 40307,00 гривень, кадастровий номер якої :01:002:0971, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1 . Визнати в порядку поділу за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, що становить площу 0,023 га., вартістю 4669,00 гривень, від земельної ділянки загальною площею 0,046 га., вартістю 9338,00 гривень, кадастровий номер якої :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтував наступним.

З ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі, з 11.08.2009 року до 02.11.2017 року. Після розірвання шлюбу, надалі продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство. Фактично не знав, що між ними розірвано шлюб, оскільки про це дізнався 02.11.2017 року. У період перебування у шлюбі з 11.08.2009 року по 02.11.2017 року ними було придбано наступне майно: житловий будинок під літ.«А», загальною площею 42,90 кв.м., житловою площею 17,60 кв.м., з надвірними будівлями і господарськими спорудами: сарай літ.«Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж» підвал літ. «Пд», що розташований в АДРЕСА_1 , підстава договір купівлі-продажу від 23.10.2014 року; земельна ділянка, площею 0,2371 га., кадастровий номер :01:002:0971, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2014 року під №1-1298; земельна ділянка загальною площею 0,046 га., кадастровий номер :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , підстава договір купівлі-продажу від 23.10.2014 року №1-1296. Майно, яке було придбане у шлюбі, було зареєстровано на ОСОБА_4 , за його згодою. Після розірвання шлюбу не можуть дійти згоди щодо поділу майна.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 не заперечували щодо задоволення позову.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_1 , відповідачку ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_2 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 є обґрунтований і підлягає задоволенню.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 з 11.08.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 02 листопада 2017 року розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02.11.2017 року, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 06.09.2022 року.

На підтвердження позовних вимог позивачем та його представником надано наступні докази:

Копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.10.2014 року, зареєстрованого державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М., зареєстровано в реєстрі за №1-1294 з даних якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 72327,00 грн.

Копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2014 року, зареєстрованого державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М., зареєстровано в реєстрі за №1-1298 з даних якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,2371 га, кадастровий номер :01:002:0971, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 40307,00 грн.

Копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.10.2014 року, зареєстрованого державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Олійник Ю.М., зареєстровано в реєстрі за №1-1296 з даних якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,46 га, :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 9338,00 грн.

При зверненні з даним позовом до суду позивач ОСОБА_3 посилається на загальні вимоги щодо інституту спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями ч.1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до цивільного кодексу.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права.

Відповідно до роз`яснень у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що:

Сторони з 11.08.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 02 листопада 2017 року розірвано;

відповідачкою ОСОБА_4 у період перебування в шлюбі, а саме 23.10.2014 року придбано житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,2371 га, кадастровий номер :01:002:0971, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,46 га, :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 .

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 надано належні докази, які підтверджують той факт, що житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , земельна ділянка, площею 0,2371 га, кадастровий номер :01:002:0971, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка, площею 0,46 га, :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 , придбані за спільні кошти, у період спільного проживання як подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, на думку суду, позовні вимоги позивача ОСОБА_3 підлягають до задоволення, за позивачем ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку у житловому будинку під літ.«А», загальною площею 42,90 кв.м., житловою площею 17,60 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель і господарських споруд: сарай літ.«Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж» підвал літ. «Пд», загальною вартістю 36163,50 гривень, що розташований в АДРЕСА_1 ; на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, що становить площу 0,11855 га., вартістю 20153,50 гривень, від земельної ділянки загальною площею 0,2371 га., вартістю 40307,00 гривень, кадастровий номер якої :01:002:0971, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1 ; на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, що становить площу 0,023 га., вартістю 4669,00 гривень, від земельної ділянки загальною площею 0,046 га., вартістю 9338,00 гривень, кадастровий номер якої :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.

На підставі ст.ст.60, 63, 70 СК України, ст.ст.1, 27, 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.182, 328, 392, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 141, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати житловий будинок під літ.«А», загальною площею 42,90 кв.м., житловою площею 17,60 кв.м., з надвірними будівлями і господарськими спорудами: сарай літ.«Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж» підвал літ. «Пд», загальною вартістю 72327,00 гривень, що розташований в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,2371 га., кадастровий номер якої :01:002:0971, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, вартістю 40307,00 гривень, розташована в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,046 га., кадастровий номер якої :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, вартістю 9338,00 гривень, розташована в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати в порядку поділу за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 ідеальну частку у житловому будинку під літ.«А», загальною площею 42,90 кв.м., житловою площею 17,60 кв.м., з відповідною часткою надвірних будівель і господарських споруд: сарай літ.«Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Є», убиральня літ. «З», сарай літ. «Ж» підвал літ. «Пд», загальною вартістю 36163,50 гривень, що розташований в АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, що становить площу 0,11855 га., вартістю 20153,50 гривень, від земельної ділянки загальною площею 0,2371 га., вартістю 40307,00 гривень, кадастровий номер якої :01:002:0971, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована в АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки, що становить площу 0,023 га., вартістю 4669,00 гривень, від земельної ділянки загальною площею 0,046 га., вартістю 9338,00 гривень, кадастровий номер якої :01:002:0970, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 992 (Дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (Сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Іван КИБИЧ