Справа № 308/2960/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Сідун Олеся Степанівна, на рішення державних виконавців Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хайнаса Романа Михайловича та ОСОБА_2 , де стягувач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Сідун Олеся Степанівна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2021 року, постановлену суддею Івановим А. П.,

у с т а н о в и в:

У березні 2021 року боржник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Сідун О.С., звернувся до суду зі скаргою на рішення державних виконавців Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) /далі Ужгородський МВ ДВС/ Хайнаса Р.М. та Осійської В.В., де стягувачем є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Скаргу обґрунтував тим, що 23 лютого 2021 року на адвокатський запит він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до АСВП 56737796, де з відомостей автоматизованої системи цього виконавчого провадження йому стало відомо про постановлення державними виконавцями ряду незаконних постанов, а саме: про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018, про арешт його майна від 26.07.2018, про арешт його коштів від 18.12.2018, про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій від 10.12.2019, про передачу виконавчого документа/провадження від 23.01.2020 і про прийняття до виконання виконавчого провадження від 23.01.2021.

Зазначав, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018 він не отримував, хоча така, відповідно до закону, повинна була надсилатися рекомендованим поштовим відправленням. При цьому в зазначених вище постановах указана невірна адреса його місця проживання.

Також звертав увагу і на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження датована 10.07.2018, хоча виконавчий лист виданий ще 18.11.2013, що свідчить про пропуск строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Посилаючись на наведені вище обставини просив суд визнати неправомірними та скасувати постанови Ужгородського МВ ДВС у виконавчому провадженні № 56737796 відносно нього, а саме: - постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018; - постанову про арешт майна боржника від 26.07.2018; - постанову про арешт коштів боржника від 18.12.2018; - постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.12.2019; - постанову про передачу виконавчого документа/провадження від 23.01.2020; - постанову про прийняття до виконання ВП від 23.01.2020.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2021 року у задоволенні цієї скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними і скасування постанов Ужгородського МВ ДВС у виконавчому провадженні № 56737796 щодо ОСОБА_1 , а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018; - постанови про арешт майна боржника від 26.07.2018; - постанови про арешт коштів боржника від 18.12.2018; - постанови про передачу виконавчого документа/провадження від 23.01.2020; - постанови про прийняття до виконання ВП від 23.01.2020, - відмовлено.

Закрито провадження у даній справі за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною і скасування постанови Ужгородського МВ ДВС про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.12.2019.

Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови Ужгородського МВ ДВС про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.12.2019 віднесено до адміністративної юрисдикції.

Не погоджуючись із цієї ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Сідун О.С., подав на неї апеляційну скаргу внаслідок її незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

Апеляційна скарга загалом мотивована тими же доводами, які наведені у скарзі поданій до місцевого суду, а також тим, що судом належним чином не враховано те, що в оскаржених постановах указана адреса за якою він не проживає, є відсутні супровідні листи про поштове направлення цих постанов.

Зазначав, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа від 23.01.2013 становить один рік, цей виконавчий документ 13.12.2015 повертався стягувачу, а відтак повторне відкриття виконавчого провадження аж 10.07.2018 не є правомірним, оскільки стягувач ПАТ «Дельта Банк» пропустив річний строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Також у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.03.2017 у виконавчому провадженні № 52454477 чітко вказано, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 20.03.2018, цю постанову стягувач не оскаржував, а відтак заява стягувача про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2018 подана із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на наведені вище обставини просив оскаржену ухвалу суду скасувати та винести нову постанову, якою повністю задовольнити його скаргу про визнання неправомірними і скасування постанов Ужгородського МВ ДВС у виконавчому провадженні № 56737796 відносно нього.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні представниця скаржника ОСОБА_1 адвокатеса Сідун О.С., апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній, просила таку задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, а тому їх неявка, на переконання колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці скаржника ОСОБА_1 - адвокатеси Сідун О.С., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи і витребуваного апеляційний судом виконавчого провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 18 листопада 2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, на підставі рішення суду, яке 19.04.2013 набрало законної сили, було видано виконавчий лист № 712/10282/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 40 695,04 грн кредитної заборгованості та 406,95 грн судових витрат. Водночас зазначено у цьому виконавчому листі, що він дійсний до пред`явлення на протязі одного року (а.с.2 виконавчого провадження № 56737796).

20 березня 2017 року постановою заступника начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжеги М.Р. зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу ПАТ «Дельта Банк», на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням можливості його повторно пред`явити до виконання у строк до 20.03.2018 (а.с.70, а.с.56 ВП № 56737796).

10 липня 2018 року старшим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Хайнасом Р.М. відкрито виконавче № 56737796 з виконання вказаного вище виконавчого листа на підставі заяви стягувача ПАТ «Дельта Банк» від 09.07.2018 (а.с.1, а.с.6 ВП № 56737796).

Також цим же державним виконавцем Хайнасом Р.М. відносно боржника ОСОБА_1 у даному виконавчому провадженні були винесені постанови, а саме: про арешт майна боржника від 26.07.2018, про арешт коштів боржника від 18.12.2018 та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10.12.2019 (а.с.15-19, а.с.13, 14, 24, 30 ВП № 56737796).

23 січня 2020 року державною виконавицею Ужгородського МВ ДВС Осійською В.В. у цьому виконавчому провадженні прийняті постанови про передачу виконавчого провадження та про прийняття виконавчого провадження (а.с.20-23).

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (чинного на час видачі зазначеного вище виконавчого листа від 18.11.2013) виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, де частинами 1, 2 ст. 12 передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, окрім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Як констатовано пунктом 1 ч. 4 та ч. 5 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із установленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Постановою державного виконавця від 20.03.2017 виконавчий лист № 712/10282/12, виданий 18.11.2013 Ужгородським міськрайонним судом, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повертався стягувачу ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку із забороною звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а в результаті вжитих заходів іншого майна боржника не виявлено.

Частиною п`ятою ст. 37 Закону №1404-VIII (в редакції станом на 20.03.2017) передбачалось, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, установлених статтею 12 цього Закону.

З огляду на це, повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець у постанові від 20.03.2017 неправильно зазначив термін в один рік, тобто до 20.03.2018, для повторного пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки такий строк, згідно з Законом № 1404-VIII установлюється у три роки й обраховується з дня його повернення або з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, строк пред`явлення виконавчого листа № 712/10282/12, виданого 18.11.2013 Ужгородським міськрайонним судом, було перервано, оскільки виконавчий документ перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби, а повернення виконавчого листа з підстав дії мораторію не слугувало для відмови у відкритті виконавчого провадження і не позбавляло стягувача права повторно звернутися у строк, установлений Законом України «Про виконавче провадження», що після повернення 20.03.2017 виконавчого листа, становило до 20.03.2020. При цьому помилкове зазначення у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.03.2017 про право ПАТ «Дельта Банк» повторно пред`явити до виконання виконавчий лист у строк до 20.03.2018 не виключало право стягувача пред`явити такий лист у строк, установлений Законом №1404-VIII.

Відтак, на переконання колегії суддів, 10.07.2018 старшим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області правомірно було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 712/10282/12, виданого 18.11.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, оскільки передбачені законом підстави для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пропуском строку для його пред`явлення були відсутні.

З огляду на це є голослівними доводи апеляційної скарги про те, що стягувач ПАТ «Дельта Банк» повторно пред`явив виконавчий лист до виконання 09.07.2018 із пропуском строку на його пред`явлення і що з цих підстав постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018 є незаконною.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_1 про неправильність зазначення в оскаржених постановах його адреси проживання, тобто АДРЕСА_1 , замість АДРЕСА_2 , колегія суддів констатує, що вони не заслуговують на увагу та не можуть бути безумовною підставою для скасування постанов державного виконавця, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.08.2018, від 23.11.2021 іпотекодавцем нерухомого майна та особою, майно/права якої обтяжуються, є ОСОБА_1 , який проживає саме по АДРЕСА_1 (а.с.17-20, 76-78 ВП № 56737796) та у виконавчому листі від 18.11.2013 адреса боржника ОСОБА_1 також зазначена АДРЕСА_1 (а.с.2 ВП № 56737796), а тому (за відсутності у державного виконавця інформації про інше місце проживання боржника) державним виконавцем обґрунтовано вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018 адресу боржника, яку зазначено у виконавчому документі.

Зважаючи на відсутність підстав для визнання незаконною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018, а тому є відсутні підстави для скасування оскаржених ОСОБА_1 похідних від неї наступних постанов саме з цієї підстави.

Водночас колегія суддів зауважує, що боржником ОСОБА_1 зазначене вище рішення суду є повністю і фактично виконаним, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2021 з одночасним припиненням чинності арештів майна боржника ОСОБА_1 та зняттям арештів накладених на його кошти (а.с.81, 82 ВП № 56737796).

Отже, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржена ухвала місцевого суду є законною й обґрунтованою та підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 454 грн (а.с.132) слід покласти на апелянта-скаржника ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Сідун Олеся Степанівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді