Номер провадження: 22-ц/813/1820/22
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - ГУ ДМС України в Одеській області. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, заявник посилався на ті обставини, що в листопаді 1998 року він отримав паспорт громадянина України у зв`язку із загальним обміном на підставі паспорту радянського зразка. Але приблизно через півроку цей паспорт був вилучений представниками правоохоронних органів та анульований. У квітні 2003 року ОСОБА_1 отримав новий паспорт громадянина України. Восени 2017 року заявник звернувся до органів міграційної служби для отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон взамін паспорту, що вичерпав термін дії. У жовтні 2019 року заявник звернувся до органів міграційної служби для заміни паспорту громадянина України на ID-карту. Проте, до теперішнього часу питання при видачу ОСОБА_1 відповідних документів не вирішено, оскільки триває перевірка належності особи до громадянства України. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернувся з даною заявою до суду, в якій просив установити факт постійного проживання на території України з травня 1991 року по теперішній час станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заперечуючи проти заявлених вимог, представник ГУ ДМС України в Одеській області посилався на те, що ОСОБА_1 не надав до міграційної служби визначених законом документів для набуття громадянства. Зважаючи на ці обставини, представник заінтересованої особи вважає звернення ОСОБА_1 до суду передчасним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області - задоволено. Установлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України з травня 1991 року по теперішній час, у тому числі - станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 13.12.2022 року на 16.00 годину, учасники справи не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції або про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Справа розглядається в судах з липня 2020 року, зокрема в апеляційному суді - з жовтня 2022 року.

Оскільки поважність причин неявки учасників справи не встановлена, та заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, іншій учасник справи - у відзиві на апеляційну скаргу, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, справа підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін при таких обставинах не є порушенням прав сторін щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках, встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У повній мірі всім зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи заяву про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України з травня 1991 року по теперішній час, у тому числі - станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, суд першої інстанції виходив з того, що неодноразовий перегляд компетентними органами власних рішень про видачу заявнику паспорта громадянина України з подальшим вилученням виданих йому паспортів, що підтверджують наявність громадянства України, в тому числі і у зв`язку з виявленням помилок, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що не відповідає принципу «належного урядування» та вимозі «законності» в розумінні усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачаються наступні обставини у хронологічному порядку:

- ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Арташат (Вірменська РСР, у теперішній час - Республіка Вірменія), про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Арташатським районним відділом ЗАЦС 04 квітня 1975 року;

- 19 липня 1990 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про неповну середню освіту в місті Арташат (Вірменська РСР, у теперішній час - Республіка Вірменія);

- 11 вересня 1991 року ОСОБА_1 отримав паспорт СРСР серії XII- НОМЕР_2 , виданий Арташатським відділом Внутрішніх Справ;

- згідно з довідкою Виконавчого комітету Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області №593 від 18 червня 2020 року, ОСОБА_1 з травня 1991 року до кінця 1993 року проживав без реєстрації в селі Могильне Гайворонського району Кіровоградської області;

- відповідно до довідки ПОСП «Славутич» №75 від 18 червня 2020 року, ОСОБА_1 з жовтня 1991 року по серпень 1993 року працював в Могильненському відділку Сальківського цукрокомбінату без офіційного працевлаштування;

- згідно з довідкою Генерального консульства Республіки Вірменія №090 від 26 червня 2020 року, ОСОБА_1 11 вересня 1991 року отримав паспорт СРСР серії XII- НОМЕР_2 . Для отримання громадянства Республіки Вірменія до компетентних органів не звертався;

-16 листопада 1998 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області;

- 07 квітня 2003 року ОСОБА_1 було видано новий паспорт громадянина України Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області.

- 01 липня 2003 року ОСОБА_1 взято на облік Малиновським РВК міста Одеси, про що свідчить обліково-послужна картка ОПК №07/02-03.

- ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 , батьками якої є громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , повторно видане Другим відділом РАЦС Малиновського РУЮ міста Одеси від 18 січня 2007 року;

- 01 жовтня 2004 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як громадянами України, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 , видане Другим відділом РАЦС Малиновського РУЮ міста Одеси від 01 жовтня 2004 року;

- 09 лютого 2007 року та 24 серпня 2013 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі народилися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про що свідчать відповідно: свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане Другим відділом РАЦС Малиновського РУЮ міста Одеси від 05 квітня 2007 року; свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , видане Відділом ДРАЦС у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 27 вересня 2013 року;

- 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон Малиновським РВ у місті Одесі ГУ ДМС в Одеській області;

- в жовтні 2019 році ОСОБА_1 звернувся до органів міграційної служби з заявою про заміну паспорту громадянина України в документарній (стандартній) формі на паспорт громадянина України у вигляді ID-карти з безконтактним електронним носієм;

- зі змісту листа ГУ ДМС України в Одеській області від 19.10.2019 року вбачається, що заява ОСОБА_1 щодо отримання паспорту громадянина України у вигляді ID-карти з безконтактним електронним носієм розглянута. На підставі п. 73 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорту громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 (далі - Порядок) була проведена перевірка факту належності заявника до громадянства України з надісланням запиту до Зачепилівського РС ГУ ДМС України у Харківській області. Згідно отриманої відповіді виявлено, що службова перевірка за фактом порушення вимог чинного законодавства відповідно до п. 109 Порядку - триває. У зв`язку з тим, що розгляд анкети-заяви не повинен перевищувати 20 робочих днів та належність до громадянства України не підтверджено, згідно п. 79 Порядку в оформленні Паспорту громадянина України заявнику - відмовлено (а. с. 17);

Крім зазначених обставин, підтверджених документально, судом з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань з приведенням до присяги в установленому законом порядку допитані в якості свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які підтвердили обставини, на які посилався заявник у поданій заяві про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

27 березня 2001 року (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) Указом Президента України № 215 затверджено «Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» (далі - Порядок), який відповідно до Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон) визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до Розділу 1 п.1 Порядку для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до розділу 2 п. 7 підп. а Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до розділу 2 п. 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до розділу 2 п. 9 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно розділу 2 п. 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має саме факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991 року.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Як вже вказувалось, Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Звертаючись із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання у неповнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, ОСОБА_1 посилався на те, що з кінця травня 1991 року і до сьогоднішніх днів він постійно проживає на території України, але 11.09.1991 року отримав вперше паспорт громадянина СРСР у м. Арташат Вірменської РСР серії НОМЕР_7 , але паспортом громадянина Республіки Вірменія не документувався. Так, з травня 1991 року до кінця 1993 року проживав без реєстрації в селі Могильне Гайворонського району Кіровоградської області і з жовтня 1991 року по серпень 1993 року працював в Могильненському відділку Сальківського цукрокомбінату без офіційного працевлаштування. Заявник 16.11.1998 року був документований Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області паспортом громадянина України серії НОМЕР_8 , який через деякий час був вилучений співробітниками міліції та анульований і знищений, як незаконно виданий. 07.04.2003 року ОСОБА_1 отримав новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області. 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон Малиновським РВ у місті Одесі ГУ ДМС в Одеській області. Восени 2017 року через сплив строку дії закордонного паспорту і необхідністю його заміни, заявник звернувся до Малиновського РВ ум. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із відповідною заявою. Проте новий закордонний паспорт йому видано не було через відсутність повної інформації для підтвердження або спростування факту прийняття до громадянства України. Також у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою заміну паспорту в документарній формі на паспорт у вигляді ID-карти. Однак паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_9 , виданий 07.04.2003 року Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області, було вилучено через необхідність службової перевірки за фактом оформлення даного паспорту з порушенням вимог чинного законодавства і оскільки належність до громадянства України у встановлений законом строк розгляду анкети-заяви підтвердити не виявилося можливим, а сама службова перевірка на час надання ГУ ДМС України в Одеській області відповіді заявнику - тривала (не була закінчена), ОСОБА_1 відмовлено згідно з поданою ним заявою в оформленні паспорта громадянина України (у вигляді ID-карти).

Крім того, від Могильненського старостинського округу № 2 Заваллівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області на ухвалу Одеського апеляційного суду про витребування інформації отримано відповідь про те, що погосподарські книги за 1991-1993 роки, в яких записувалися особи, які проживали на території села Могильне без реєстрації місця проживання - втрачено, у зв`язку з чим на даний час неможливо документальне підтвердження фактичного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у селі Могильне Гайворонського району Кіровоградської області з травня 1991 року до жовтня 1993 року (а. с. 172).

Додатково Заваллівською селищною радою Голованівського району Кіровоградської області повідомлено Одеський апеляційний суд про те, що акт знищення погосподарських книг за 1991-1993 роки, в яких записувалися особи, які тимчасово проживали на території села Могильне Голованівського району Кіровоградської області, не зберігся. Іншого офіційного документу про знищення погосподарських книг за 1991-1993 роки немає; документи про фактичне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у селі Могильне Гайворонського району Кіровоградської області з травня 1991 року до жовтня 1993 року - відсутні (а. с. 185).

Також Одеським апеляційним судом витребувано від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчені матеріали службової перевірки підстав видачі паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 , виданого 07.04.2003 року Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.05.2022 року Одеський апеляційний суд повідомлено про відсутність в ГУ ДМС України в Одеській області висновку та матеріалів службової перевірки підстав видачі паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 , виданого 07.04.2003 року Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 165-166).

Таким чином, ГУ ДМС України в Одеській області, вилучивши у ОСОБА_1 в жовтні 2019 року паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий 07.04.2003 року Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області, для здійснення службової перевірки за фактом оформлення даного паспорту з порушенням вимог чинного законодавства, відмовило йому у заміні даного паспорту на паспорт у вигляді у вигляді ID-карти - з посиланням на незакінченість службової перевірки і неможливість підтвердити належність ОСОБА_1 до громадянства України.

Оскільки на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій відсутні докази, як про закінчення службової перевірки підстав видачі паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 , виданого 07.04.2003 року Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області на ім`я ОСОБА_1 , так і про наявність висновку про оформлення даного паспорту з порушенням вимог чинного законодавства, факт постійного проживання особи станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не має правового значення для повернення або заміни паспорту громадянина України, вилученого для проведення незакінченої службової перевірки, і тому не підлягає встановленню в судовому порядку через передчасність такого звернення заявника.

Подібний по суті і за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Другої палати касаційного цивільного суду від 15.09.2021 року у справі № 503/246/19.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недотримання заявником порядку досудового врегулювання спору (звернення з відповідною заявою до органів ДМС України), то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 365/762/17 (провадження № 61-38367св18).

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви про встановлення факту постійного проживання в Україні без задоволення з підстав та обґрунтувань, які викладені в даній постанові суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2020 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 23.12.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова