Справа № 189/770/21

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.06.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 , на підставі ордера про надання правничої допомоги від 21.09.2021 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів, який було уточнено. Позов мотивований тим, що згідно виконавчого листа Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 року справа №189/2014/19 з ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на його користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 року по справі №189/2014/19 Покровським районним відділом ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження. Однак відповідачка не сплачувала аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області 04.12.2019 року №69, місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено за позивачем. ОСОБА_4 проживає разом з ним та знаходиться на повному її утриманні. Відповідачка є матір`ю неповнолітньої дитини, проте не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти і головне матеріально не забезпечує її, хоча судом і винесено рішення про стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Покровського РВ ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за виконавчим листом від 02.03.2020 року по справі №189/2014/19 виданим Покровським районним судом Дніпропетровської області заборгованість відповідачки ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 31357,75 грн. за період з 01.01.2020 року по 30.04.2021 року. Позивач на даний час не працює, перебуває на обліку в Покровській РФ Дніпропетровського ОЦЗ з питання безробіття. Коштів на утримання дитини катастрофічно не вистачає, відповідачка матеріально не допомагає, аліменти не сплачує, в зв`язку з чим і виникла вказана заборгованість. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідачки заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року у сумі 31 357,75 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в ньому, просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що після розлучення батьків, вона проживала з батьком ОСОБА_1 , потім переїхала до матері ОСОБА_2 . Коли перейшла до 8 класу повернулась до батька. Через деякий час ОСОБА_2 переїхала до смт. Просяна, та ОСОБА_4 почала проживати з нею.

Суд, заслухавши учасників процесу, пояснення свідка, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах ГТУЮ у Дніпропетровській області 21 серпня 2019 року, актовий запис №11.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присуджених рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, починаючи від дня подання позову до суду, а саме з 17.12.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

02.03.2020 року на виконання рішення суду Покровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист, який був звернений позивачем на примусове виконання до Покровського РВ ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року - залишено без змін.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Покровського РВ ДВС Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Леоненко В. вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 року по 30.04.2021 рік має заборгованість по аліментах в розмірі 31 357,75 грн.

Так, згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом вказаних норм законодавства, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника і в інших передбачених законом випадках.

Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 15 вказаної інструкції - стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права та свободи.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачено ч. 3 ст. 194 СК України лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідачки заборгованості по аліментам згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у встановленому законом порядку, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-850св17, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору її розміру.

Таким чином, при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) (абзац 24), підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 07 жовтня 2019 року у справі № 760/22598/15-ц (провадження№61-30436св18), від 18 листопада 2019 року у справі № 293/286/17 (провадження № 61-380св17), 28 жовтня 2020 року справа № 537/4755/16-ц(провадження № 61-20760св19).

Згідно матеріалів справи, відповідачкою не оспорюється розмір заборгованості за аліментами, який визначений державним виконавцем у розрахунку заборгованості від 30.04.2021 року. Як зазначалось вище, суд вирішує питання про стягнення заборгованості лише у разі спору про її розмір.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за аліментами задоволенню не підлягають, оскільки, сума заборгованості по аліментах не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватися державним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», так як рішенням суду вже стягнуто аліменти на утримання дитини і спір про розмір суми аліментів між сторонами відсутній, то заборгованість має бути стягнута державним виконавцем згідно ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», а не за рішенням суду.

Отже, стягнення заборгованості, яка виникла на підставі судового рішення про стягнення аліментів, в судовому порядку законом не передбачено, вимога позивача ОСОБА_1 про її стягнення у цій справі може спричинити подвійне стягнення аліментів, а тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 194, 196 СК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 263 265 ЦПК, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.06.2022 року.

Суддя: О.С. Степанова

21.06.2022