Провадження № 2/686/496/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Антосєва В.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державного бюро розслідувань про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

06 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державного бюро розслідувань, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги, враховуючи збільшені позовні вимоги, позивач мотивував тим, що йому завдано моральної та матеріальної шкоди незаконними діями та рішеннямиДержавного бюро розслідуваньвід 19.08.2019 року про невнесення до ЄРДР заяви від 12.06.2019р., адресованої Президенту України Зеленському В.О.; невиконання керівництвом ДБР ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року, якою зобов`язано ДБР внести до ЄРДР заяву від 12.06.2019 року, адресовану Президенту України, чим позивачу, як заявнику про злочини верхів влади, завдано моральну і матеріальну шкоду - піддано дискримінації, психологічному знищенню.

Ухвалою Солом`янського райсуду м. Києва від 23.05.2018р., ухвалою суду Печерського району м. Києва від 27.03.2014 р., якими встановлена бездіяльність слідчих НАБУ, і відповідно слідчих генпрокуратури, та ухвалами суду було зобов`язано їх внести до ЄРДР заяву від 6.12.2017р. адресовану НАБУ, та заяву від 15 листопада 2013 року адресовану генпрокурору, однак і НАБУ, і генпрокуратура не виконали ці ухвали суду.

Позивач вказує, що слідчий другого слідчого відділу Другого Управління організації досудових розслідувань Центрального апарату бюро, Тедорадзе М. прийняв рішення про не внесення до ЄРДР заяви від 14.06.2019 р. про злочини НАБУ, яке роками прикривало злочини ОСОБА_3 та інших високопосадовців та про злочини Президентів України, викладені в заявах до НАБУ від 06.12.2017р, та до генпрокуратури від 15.11.2013 р., посилаючись на те, що на даний час підстав для внесення відомостей в ЄРДР відсутні, оскільки у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинені кримінальні правопорушення, які підслідні слідчим ДБР.

Доказами протизаконних дій і рішень є заяви журналістів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 від 12.06.2019 р., ухвала Шевченківського райсуду міста Києва від 24 вересня 2019 р., якою зобов`язано ДБР внести до ЄРДР заяву від 12.06.2019р., які не виконані керівництвом ДБР, що є безспірними доказами протизаконності дій і рішення слідчого Тедорадзе М. від 19.8.2019р. за №14862/22-19 про невнесення до ЄРДР заяви від 12.06.2019 р.

Для скасування протизаконного рішення від 19.08.2019р. за №14862/22- 19 слідчого ДБР Тедорадзе М. про невнесення до ЄРДР заяви позивача від 12.09.2017 року, позивач витратив двадцять діб свого життя на складання, друкування, відправлення скарги до суду про скасування цього рішення як незаконного; поїздку на суд м. Києва, щоб захистити порушені ДБР його права і права українського народу.

Також, позивач зазначає, що вимушений був витратити ще десять діб на зібрання доказів і подання заяви про скоєння злочинів ДБР (по факту невнесення до ЄРДР заяви від 12.06.2019р., та невиконання ДБР ухвали Шевченківського районного суду м. Києва), також, потрачені місяці/сотні днів на складання заяви від 12.06.2019 року до Зеленського та зібрання сотень документальних підтверджень про злочини колишніх керівників і держави, про тих, хто прикрив ці злочини, складання скарги на злочинне рішення ДБР.

Моральна шкода позивачу завдана незаконними діями та рішенням від 19.08.2019р. за №14862/22-19 слідчим ДБР Тедорадзе М. невнесенням до ЄРДР його заяви від 12.06.2019 року і цими діями позивача як заявника про розкриття існуючої в Україні корупції верхів влади, піддано душевним стражданням, переживанням, дискримінації, як борця з корупцією, що призвело до психологічного знищення, перебування в постійному стресовому стані, до захворювань.

Позивач вказує, що по закону позивач не повинен доводити вину відповідачів у своїх душевних стражданнях внаслідок порушених ДБР його прав (як підставу для стягнення моральної шкоди). На підставі цього вважає, що заявлена моральна шкода є адекватною відшкодування його моральних страждань, дискримінації якій його піддано ДБР протизаконними діями та рішеннями направлених проти нього, на знищення його, як заявника про злочини верхів влади, психологічно, а підставами для відшкодування моральної шкоди є норми ЦПК України.

Окрім того, позивач в заяві про збільшення позовних вимог зазначає, що 29.11.2019 року позивач, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали заяву Президенту України Зеленському В.О. про протизаконні дії старшого слідчого ДБР Тедорадзе М., який не вніс до ЄРДР заяву від 12.06.2019 року про вчинення злочинів колишніми керівниками держави ( позивачу не було надіслано витяг з ЄРДР, а лише під час розгляду справи в суді представник ДБР надав вказаний витяг. Постанова про закриття кримінального провадження, також, направлена не була, чим позивачу заподіюється моральна шкода). Начальник Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому Шкраба А. не вніс відомості до ЄРДР за заявою від 29.11.2019 року про вчинення кримінального правопорушення (лист від 16.01.2020 року), а ухвалою слідчого судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01.03.2021 року зобов`язано внести відомості до ЄРДР по заяві від 29.11.2019 року.

Позивач подав скаргу на постанову про закриття кримінального провадження за заявою від 12.06.2019 року, яка рішенням від 24.01.2022 року не була задоволена. Позивач вдруге оскаржив вказану постанову про закриття кримінального провадження і рішенням від 04.05.2022 року скарга була не задоволена.

Також, позивач зазначає, що продовженням заподіяння йому моральної шкоди є подання до суду клопотання про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, по якому позивач є потерпілим, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладених доказів, позивач просить суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь позивача - один мільйон гривень моральної шкоди та 20 000 гривень матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

19 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що ДБР 19.08.2019 було розглянуто заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо можливих неправомірних дій службових осіб НАБУ, яка 19.08.2019 надійшла до ДБР з Офісу Президента України.

Слідчим другого СВ Другого управління організації досудових розслідувань Центрального апарату ДБР Тедорадзе М.Д. було встановлено, що на той час підстави для внесення відомостей до ЄРДР були відсутні, про що позивача було повідомлено листом від 19.08.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року було зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та надати заявнику витяг з ЄРДР. Зазначена ухвала від 24.09.2019 надійшла до ДБР 17.10.2019 і була виконана ДБР 18.10.2019.

Також, представник відповідача зазначив, що лише незгода позивача з бездіяльністю працівника ДБР, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. При цьому, моральна шкода позивачем ніяк не обґрунтована та документально не підтверджена, адже позивач посилається лише на власні оцінки. Не підтверджує розмір моральної шкоди, також, надана позивачем виписка з медичної картки позивача від 08.02.2019, оскільки стосується обставин відносно позивача, які мали місце задовго до обставин відносно ДБР, які є предметом розгляду у цій справі.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, то факт, що прийняте уповноваженою особою ДБР в порядку КПК України процесуальне рішення про невнесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР згодом було скасоване судом, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу, за скаргою якого воно було скасоване. Отже, позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди внаслідок, на думку позивача, протиправних дій щодо нього, наявності причинно-наслідкового зв`язку між, на думку позивача, порушенням його права та наслідками, які спричинило це, на думку позивача, порушення. При вирішенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди, сам факт прийняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Отже, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Карплюка О.І. від 23 березня 2022 року було задоволено його самовідвід.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2022 року головуючим суддею по справі визначено Палінчака О.М.

Ухвалою суду від 30.03.2022 року суддя Палінчак О.М. прийняв дану справу до свого провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 12.06.2019 року позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на адресу Офісу Президента України шляхом поштового зв`язку відправлено заяву про вчинення кримінального правопорушення.

На підтвердження фактів, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, позивач долучив до матеріалів справи: газету «Захист прав людини» №1/5 від 2017 року, газету «Голос громади» за 23.05.2002 року №20(413), в яких вказано про геноцид військовополонених, що являється, на думку позивача, додатковою підставою для стягнення моральної шкоди і є доказом про повідомлення НАБУ, ДБР про злочини.

Свідок ОСОБА_6 , який за клопотанням позивача, був допитаний в судовому засіданні, підтвердив факти, викладені в публікаціях у газетах, долучених до матеріалів справи.

Згідно повідомлення заступника керівника Офісу Президента України від 01.08.2019 року № 45-01/1067, звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стосовно можливих протиправних дій окремих посадових осіб правоохоронних органів України надіслано до ДБР з проханням розглянути згідно з компетенцією, вжити відповідних заходів реагування та проінформувати про результати.

Відповідно до копії листа від 19.08.2019 року № 14862/2.2-19 щодо заяви від 12.06.2019 року, слідчий другого слідчого відділу Другого Управління організації досудових розслідувань Центрального апарату бюро, Тедорадзе М. прийняв рішення про відсутність на даний час підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчиненні кримінальні правопорушення, які підслідні слідчим Державного бюро розслідувань.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого ДБР щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року по справі № 761/36072/19 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано уповноважену особу ДБР внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та надати заявнику витяг з ЄРДР.

Як вбачається із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по КП № 0001613 від 09.08.2021 року, провадження зареєстровано 18.10.2019 року за ч. 2 ст. 382 КК України (чинна до 01.07.2020), заявник ОСОБА_1 , провадження закрито п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України 02.04.2020 року.

Окрім того, як вбачається із копії ухвали слідчого судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01.03.2021 року по справі № 686/2313/20, 29.11.2019 року позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ТУ ДБР у м. Хмельницькому. Згідно листа від 16.01.2020 року за № 214/14-01-01-20 за результатами розгляду заяви зазначено, що відсутні обставини, які б вказували на кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим відомості до ЄРДР не вносились. Вказаною ухвалою судді скаргу задоволено та зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 29.11.2019 року про вчинення кримінального правопорушення.

Також, як вбачається із копії ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2021 року (суддя Порозова І.Ю.) клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0004422 (потерпілим по якому є ОСОБА_1 ) від 02.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності залишено без задоволення.

Окрім того, на підтвердження заподіяння моральної шкоди, позивачем долучено до матеріалів справи рішення судів:

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Місінкевича А.Л. від 20.05.2016 року, якою постанову слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Мудрака І.О. від 21.09.2017 року про закриття кримінального провадження № 0006316 скасовано.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Дручкової С.П. від 18.07.2017 року, якою зобов`язано уповноважену особу Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, вказане у заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,зареєстрована 29.04.2017 року, відповідно до ст. 214 КПК України, про що повідомити заявників.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Марцинкевича С.А. від 12.01.2018 року, якою постанову слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Мудрака І.О. від 21.09.2017 року про закриття кримінального провадження № 0006316 скасовано.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Вітушинської О.О. від 12.04.2018 року, якою зобов`язано уповноважену особу органу досудового розслідування внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, обставини якого викладені в заяві ОСОБА_1 , ОСОБА_4 від 04.01.2018 року.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Сарбея О.Ф. від 06.03.2019 року, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано уповноважених осіб Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області у відповідності до вимог ст. 214 КПК України внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.01.2018 року.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Сарбея О.Ф. від 14.05.2019 року, якою зобов`язано уповноважених осіб Прокуратури Хмельницької області у відповідності до вимог ст. 214 КПК України внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 , з якою він 25.02.2019 року звернувся до Прокурора Хмельницької області.

Ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Марцинкевича С.А. від 14.05.2019 року, якою зобов`язано уповноважену особу органу досудового розслідування внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, обставини якого викладені в заяві ОСОБА_1 від 03.04.2019 року, про що повідомити заявника.

Отже, позивач неодноразово у період з 20.05.2016 року до 14.05.2019 року звертався до суду відповідно до статті 303 КПК України для реалізації своїх прав у рамках досудового розслідування.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 638/14536/16-ц.

Так, суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Метою оскарження ОСОБА_1 бездіяльності уповноважених осіб ДБР у цій справі було оспорювання процесуальної діяльності слідчих.

Разом із цим, зазначене не є безумовним доказом неправомірної бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах: від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20); від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц (провадження № 61-3057св21); 04.04.2022 року у справі № 638/12050/20, провадження № 61-14178 св 21.

Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19) зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

А реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Сама по собі наявність судового рішення щодо визнання незаконною бездіяльності слідчого та ухилення його від виконання вказівок суду не є відповідним доказом щодо доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності (Постанова Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 233/2582/17).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності, та, таким чином, в порядку статті 307 КПК України під час досудового розслідування реалізується особою право на оскарження процесуальних рішень, дій

чи бездіяльності до суду.

При цьому, сама по собі наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення коштів на відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Статтями 12, 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у невнесенні відомостей до ЄРДР, є необґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на оскарження рішення слідчого та судом було зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР за його зверненням, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачеві, а порушення прав позивача, на які він посилався, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України.

Як вбачається із копії виписки з медичної картки позивача ОСОБА_1 , 04.12.2013 року лікар-отоларинголог, а 05.12.2013 року лікар-сурдолог встановили діагноз та призначив лікування, 08.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до лікаря невролога із скаргами на тривогу, страхом бути побитим, емоційним напруженням. 13.06.2019 року неврологом було продовжено курс профілактичного лікування. 28.03.2022 року лікуючий лікар надав рекомендації щодо лікування.

При цьому, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчих Тедорадзе М., ОСОБА_7 , яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР, діями працівників ДБР Лисокобильці А та ОСОБА_8 , які виразились у відмові у скасуванні постанови про закриття кримінального провадження, та настанням шкоди для позивача, також, не встановлено факту неналежного здійснення ними досудового розслідування у кримінальному провадженні, або неодноразового прийняття слідчим рішень про закриття кримінального провадження.

Тому, суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчими, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків, а також не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, і не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 1 000 000 гривень.

А тому, відсутні у цій справі підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 20 000 грн. матеріальної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Так, позивач обґрунтовуючи майнову шкоду, яка йому заподіяна, вказує на те, що він витратив 20 діб свого життя на складання, друкування, відправлення скарги про скасування рішення слідчого ДБР Тедорадзе М. до суду, поїздку на суд до м. Києва, щоб захистити його права і права українського народу, а також, позивач зазначає, що вимушений був витратити ще 10 діб на зібрання доказів і подання заяви про скоєння злочинів ДБР та просить стягнути на його користь 20 000 грн. матеріальної шкоди.

Проте, позивачем не обґрунтовано розмір матеріальної шкоди у грошовій формі, в матеріалах справи відсутній будь-який розрахунок заподіяної шкоди, будь-які підтверджуючі документи щодо витрат на поїздку до м. Києва (квитки тощо), що порушує умови ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази..

Однак, в справі немає доказів, і позивач на них не посилається, які б свідчили про те, що позивачем були понесені витрати.

Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна та моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і бездіяльністю посадових осіб ДБР, та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв`язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові.

Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 22, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 307 КПК України, ст. ст. 12, 13, 19, 42, 48, 58, 76, 80, 81, 82, 141, 175, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державного бюро розслідувань про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 05 грудня 2022 року.

Суддя О.М. Палінчак