РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 949/354/22

Провадження № 22-ц/4815/1077/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В.. Шимківа С. С.

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області,

відповідач Рівненська обласна прокуратура,

відповідач Державна казначейської служби України

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 червня 2022 року у складі судді Отупор К. М., ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 15 червня 2022 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, грошові кошти в сумі 188 500 грн.. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд неправомірно відмовив йому у стягненні судових витрат, а покликання суду на невиконання ним обов`язкових для стягнення судових витрат дій, передбачених ч. 1 ст. 134 та ч.8 ст. 1441 ЦПК України є безпідставними. Зауважує, що у його позовній заяві ним із посиланням на п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України наведено інформацію про те, що він очікує понесення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.. Додає, що 15.06.2022 року перед початком судового засідання ним через канцелярію суду подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. із зазначенням, що докази понесення таких витрат буде надано ним упродовж п`яти днів після ухвалення судового рішення в справі. Покликаючись на те, що ним було дотримано передбаченої законом процедури звернення за стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Рівненська обласна прокуратура вважає ухвалу суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення законною, обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив про те, що очікує понесення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. (а.с. 6).

Матеріали справи містять заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подану представником позивача ОСОБА_1 адвоката Губара Володимира Євгенійовича, датована 15.06.2022 року та зареєстрована канцелярією суду за вх..№ 1997 від 15.06.2022р. (а.с. 106). В оскаржуваній ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 28.06.2022 року також зазначено про те, що представник позивача із заявою про стягнення судових витрат звернувся до суду 15 червня 2022 року, про що свідчить відтиск штампу суду про реєстрацію вхідної кореспонденції, тобто у встановлений п`ятиденний строк.

До заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, яка подана стороною позивача 15 червня 2022 року (вх.№ 2000), стороною позивача долучено Договір про надання правничої допомоги від 01 квітня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Губара Володимира, а також Акт виконаних робіт від 15 червня 2022 року за Договором про надання правничої допомоги від 01 квітня 2022 року.

У зазначеному Акті міститься опис робіт, наданих адвокатом клієнту, а саме: складання позовної заяви від 08.04.2022, формування доказової бази, групування доказів, додатку до позовної заяви,їх роздруківка, на що затрачено 5,5 годин робочого часу, вартістю 1500 грн кожна, на суму 8 250,00 грн.; складання клопотання від 17.05.2022 року про виклик та допит, на що витрачено 0,5 год робочого часу, вартістю 1 500 грн година, на суму 750,00 грн.; представництво інтересів клієнта в суді у судовому засіданні від 15.06.2022 р вартістю 1500 грн. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу складає 10 500,00 грн.

Акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2022 року підписаний ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Губара Володимира і датований 03 вересня 2021 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.

Цей акт складений на виконання п. 2.2. Договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2022 року, котрим передбачено, що такий акт складається на підтвердження факту надання виконавцем замовнику юридичних послуг відповідно до умов цього договору в п`ятиденний строк з дня закінчення строку дії договору.

Таким чином, Акт-приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) не міг бути поданий стороною позивача раніше, тобто до ухвалення рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви сторони позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що хоча відповідна заява була подана стороною у встановлений законом строк, однак із порушенням позивачем порядку, встановленого у ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 відступила від висновку щодо застосування положень статті 126 ГПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, про необхідність надання доказів, які підтверджують фактичне здійснення учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи наведену позицію суду касаційної інстанції та беручи до уваги те, що стороною позивача до ухвалення рішення суду по суті позовних вимог було подано детальний опис наданих послуг (виконаних робіт), зазначений у акті виконаних робіт, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 червня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.