справа № 362/156/22
головуючий у суді І інстанції Марчук О.Л.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Брокбізнес" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ "Брокбізнес" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за участю автомобіля під керуванням відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належне їй особисте майно. Рішенням суду відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінивши розмір заподіяної їй шкоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просила стягнути з відповідача і його страховика на свою користь матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП, витрати на її лікування та моральну шкоду (а.с. 50 - 56).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2022 року в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ "Брокбізнес" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме: стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 246, 55 грн матеріального збитку завданої внаслідок ДТП, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою; стягнути моральну шкоду у розмірі 25 000 грн; стягнути із ПАТ СК "Брокбізнес" на користь ОСОБА_1 5000 грн моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_2 та ПАТ СК "Брокбізнес" витрати пов`язані із явкою до суду в розмірі 1978,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн в суді першої інстанції; стягнути із ОСОБА_2 та ПАТ СК "Брокбізнес" витрати на правничу допомогу в апеляційному суді Київської області в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме суд взагалі не повідомив сторону позивача про судове засідання 1 вересня 2022 року та про винесену ухвалу про відкриття провадження у справі від 26 липня 2022 року. Тому, з цих поважних причин, позивачем не було подано заяву про зміну предмету та підстав позовних вимог, а саме в частині стягнення матеріального збитку, оскільки страховик виплатив страхову виплату після подання уточнених позовних вимог 21 лютого 2022 року і позовні вимоги потрібно було зменшити у частині до страховика та змінити в частині до винуватця ДТП для того, щоб розділити їхню частку відповідальності та стягнути різницю між сумою виплаченою страховою компанією та сумою матеріального збитку.

Звертає увагу суду на те, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому відповідне покарання. Цим же вироком встановлено беззаперечну вину ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди котра мала місце 7 лютого 2018 року за участі двох транспортних засобів, а саме WV Passat, котрим керував ОСОБА_2 , та автомобілем Skoda Fabia, в котрій знаходилась ОСОБА_1 .

Вказує, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 у кримінальній справі №362/4708/18 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 470,60 грн матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, 1560,45 грн витрат на лікування, 1978,40 грн витрат, пов`язаних із явкою до суду, 5000 грн витрат на правничу допомогу, судовий збір в розмірі 768,40 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, а всього - 33777 грн 85 коп. Стягнуто з ПАТ СК "Брокбізнес" на користь ОСОБА_1 99 000 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Також вказує, що не погодившись із вказаним вироком суду, цивільним відповідачем ПАТ "Брокбізнес" було подано апеляційну скаргу щодо цивільного позову у кримінальній справі №362/4708/18, ОСОБА_2 - вирок не оскаржував. Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2021 року у кримінальній справі №362/4708/18 щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 скасовано і призначено новий судовий розгляд у цій частині в порядку цивільного судочинства.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру відшкодування за пошкоджений її автомобіль та розміру відшкодування моральної шкоди з ПАТ СК "Брокбізнес", також не погоджується із висновком суду щодо недоведеності підстав для відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 .

Зазначає, що згідно звіту № 7128 від 14 січня 2019 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ "Skoda Fabia" номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП складає 113 470,60 грн. Згідно звіту № 7182/2 від 18 лютого 2022 року ринкова вартість автомобільного ТЗ "Skoda Fabia" номерний знак НОМЕР_1 після ДТП складає 33 246, 55 грн. Таким чином, на переконання сторони позивача різниця між ремонтом ТЗ та ринковою вартістю автомобільного ТЗ складає 79 224, 05 грн.

Також зазначає, що подавала позов до страхової компанії саме на суму 99 000 грн, оскільки про звіт № 7182/2 від 18 лютого 2022 року довідалась лише після ознайомлення із рішенням суду а позов готувався, ще до його проведення.

Тому, первинно саме ця сума визначена як вартість матеріального збитку з урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля є більшим за його ринкову вартість до ДТП (тобто суму відшкодування визначено як фізично знищений автомобіль).

У зв`язку із цим вказує, що нею подано позов про стягнення матеріальної шкоди виходячи саме із цієї суми. Тобто таким чином, позивач визнала факт визнання її транспортного засобу фізично-знищеним.

Вважає, що у даному випадку оцінювачем визначено розмір майнової шкоди, завданої автовласнику внаслідок ДТП у розмірі 113 470,60 грн, тобто як ринкова вартість авто після ДТП.

Вказує, що полісом №АМ/1996148 встановлений ліміт відповідальності 100 000 грн та франшиза 1 000 грн, тому із ПАТ СК "Брокбізнес" підлягає стягненню розмір матеріального збитку, що становить 79 224, 05 грн. А із винуватця ДТП підлягає стягненню решта різниці у розмірі 34 246, 55 грн, яка на переконання сторони позивача визначається як 113 470, 60 грн - 79 224, 05 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у другій вимозі позивача про стягнення різниці між страховою виплатою і завданою шкодою. В цій частині, на думку сторони позивача, суд неправильно застосував норму матеріального права, оскільки обставина щодо фізичного знищення стосується виключно відповідача ПАТ "Брокбізнес", але аж ніяк не винуватця ДТП - ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду на той факт, що в процесі розгляду справи № 362/4708/18 потерпілою ОСОБА_1 було первинно подано цивільний позов 6 червня 2018 року про стягнення із ОСОБА_2 142 757,35 грн матеріальної шкоди та 30 000 грн моральної шкоди, (в цій заяві є наявне обґрунтування вимог як щодо матеріальної шкоди так і щодо моральної шкоди). Після цього, 4 лютого 2019 року, 29 липня 2019 року, 16 січня 2020 року, 1 квітня 2020 року в межах розгляду вказаної кримінальної справи потерпілою ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги. Та згідно останніх уточнених позовних вимог від 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 просила: стягнути із ОСОБА_2 14 470,60 грн матеріального збитку завданої внаслідок ДТП та 25 000 грн моральної шкоди; стягнути із ПАТ СК "Брокбізнес" на користь ОСОБА_1 99 000 грн вартості матеріального збитку завданої внаслідок ДТП та 5 770,35 грн витрат на лікування, 5 000 грн моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_2 та ПАТ СК "Брокбізнес" витрати пов`язані із явкою до суду в розмірі 1978,40 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Вказує, що в матеріалах вказаної справи суд мав достатньо доводів, доказів та пояснень з приводу доведеності вимог для стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення із винуватця ДТП і його страховика на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, витрат на її лікування та моральної шкоди, оскільки позивачем не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Колегія апеляційного суду частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Як убачається із матеріалів справи та з урахуванням встановлених у вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2021 року обставин, які відповідачами не заперечувались, 7 лютого 2018 року, близько 14 год. 20 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Volkswagen Passat", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі "Київ - Одеса" в напрямку м. Одеса, 25 км. + 900 м., Васильківського району, Київської області, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі по тексту ПДР України) не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, та у порушення вимог п. 12.1 ПДР України не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, у зв`язку з чим втратив керування транспортним засобом, і як наслідок, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де в протилежному напрямку рухався автомобіль марки "SKODA Fabia" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , та здійснив зіткнення з вище вказаним транспортним засобом.

Таким чином, порушення ОСОБА_2 наведених Положень ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та завданої шкоди.

Вказаним вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 2 - 4. 6 - 12).

У підтвердження позовних вимог, позивачем було надано звіт № 7128 від 14 січня 2019 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ "Skoda Fabia" номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП складає 113 470,60 грн (а.с. 19 - 20).

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі -

України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Зокрема у цій справі суд першої інстанції не врахував, що суму, яку було відшкодовано стороні позивача страховиком було зменшено на суму франшизи, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач визнала факт визнання транспортного засобу фізично знищеним апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 30 Закону № 1961-IV (у редакції на час вчинення ДТП) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції взяв до уваги пункт 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", в якому надано тлумачення норми матеріального права, а саме порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статті 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим,- витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Колегія суддів звертає увагу, що у вказаному випадку підлягає застосуванню стаття 30 Закону № 1961-IV (в редакції від 4 лютого 2013 року), яка не містить таку умову визначення транспортного засобу фізично знищеним як згода власника із визначенням його фізично знищеним. Зазначені роз`яснення вказаної постанови пленуму стосуються застосування норми Закону № 1961-IV в редакції від 18 листопада 2012 року.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №215/2829/16-ц.

Так, із оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення було вказано те, що позивач у своєму позові чи окремим документом не висловила свою згоду на визнання транспортного засобу фізично знищеним.

Разом з тим, судом першої інстанції було правильно застосовано норму ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка не передбачає іншого порядку відшкодування матеріальної шкоди внаслідок завдання шкоди і знищення автомобіля, аніж відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. З приводу витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП вимоги не були заявлені.

Вказана норма діяла на час виникнення ДТП, а тому саме вона підлягає до застосування.

Із матеріалів справи вбачається, що по даній справі було проведено дві авто товарознавчі експертизи, які не спростовані ні позивачем, ні відповідачем та якими установлена вартість автомобіля до ДТП (113 470,60 грн) та після ДТП (33 246,55 грн).

Таким чином, різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП зобов`язана була відшкодувати страхова, оскільки це не виходить за межі ліміту страхової відповідальності за мінусом франшизи, а саме (113 470,60 грн-33 246,55 грн-1 000 грн=79 224,05 грн).

Факт виплати страхового відшкодування страховиком підтверджується завіреною банком випискою з поточного рахунку страхової компанії від 22 лютого 2022 року ( а.с.129-130).

Сплативши 22 лютого 2022 року страхове відшкодування, а саме після винесення вироку Васильківським міськрайонним судом Київської області, страховою не було порушено законних прав та інтересів позивача.

Розмір страхового відшкодування у сумі 79 224,05 грн, який було сплачено страховиком, позивачем не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що із завдавача шкоди слід стягнути різницю між завданою шкодою та сплаченою страховиком сумою, а саме 113 470,60-79 224,05, що складає 34246,55 грн, є помилковими, такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Аналогічний висновок Верховного Суду також див. у постанові від 25 листопада 2021 року у справі №204/5314/18.

Тобто порядок визначення розміру шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, є однаковим як для страховика, так і для заподіювача шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково не вирішив питання щодо стягнення суми франшизи у розмірі 1 000 грн саме із завдавача шкоди.

Таким чином із ОСОБА_2 підлягає стягненню сума франшизи по полісу страхування у розмірі 1 000 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок ПАТ СК "Брокбізнес".

У апеляційній скарзі позивач просить стягнути на її користь з ПАТ СК "Брокбізнес" в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5 000 грн не погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності підстав для стягнення цих сум. Однак такі доводи є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 24.1. ст. 24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов 'язані з доставкою, розміщенням., утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до абз. 3 п. 24.1. ст. 24 вказаного Закону, зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Із матеріалів справи вбачається, що страхова компанія перевіряючи розмір заявлених витрат на лікування визнала їх частково на загальну суму 4 209,90 грн, а інші не визнала з підстав не підтвердження їх доказами. До відзиву надала аналіз витрат та їх розрахунок (а.с. 131).

Апеляційна скарга не містить доводів, що спростовують наведений страховою компанією розрахунок витрат на лікування, що підлягають відшкодуванню.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат на лікування позивача сторонами не оскаржується, порушень норм чинного законодавства, які б давали підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги не вбачається, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду апеляційним судом.

Також, відповідно до ст. 26-1 вказаного Закону, передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати (не страхової суми) за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено призначеннями медичного закладу обґрунтованість витрат на лікування на суму 4 209,90 грн, то відповідно страховиком згідно із ст. 26.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», була правильно розрахована сума страхового відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 210,50 грн, яка відповідає 5% від суми страхового відшкодування (не ліміту) витрат на лікування (4 209,90 грн).

Аналогічні висновки щодо порядку нарахування розміру моральної шкоди від суми страхового відшкодування витрат на лікування (а не ліміту відповідальності за матеріальну шкоду) викладено у постанові Верховного Суду від 7 лютого 2022 року у справі №686/14368/19.

Із матеріалів справи також вбачається, що страховиком було виплачено позивачу страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю та моральної шкоди у загальному розмірі 4 420,40 грн, що складається із 4 209,90 грн (витрат на лікування) та 210,50 грн (моральної шкоди), що підтверджується платіжним дорученням № 226052 від 13 травня 2020 року.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ПАТ СК "Брокбізнес" є правильними.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення із страховика моральної шкоди у сумі 5000 грн є безпідставними, оскільки суперечать вимогам закону.

Судом також правильно було враховано, що відповідач ПАТ СК "Брокбізнес" заявлені до нього вимоги про сплату грошових коштів виконав ще до відкриття провадження у цій справі, а саме до 26 липня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з заподіювача шкоди моральної шкоди у розмірі 25 000 грн, суд першої інстанції виходив із недоведеності таких вимог.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу вказаних положень закону вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Законодавцем визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, в тому числі моральну, лише якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_2 не спростовано свою вину у ДТП, то саме він повинен відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП.

З огляду на викладене, колегія суддів також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки з вини останнього вчинено ДТП, внаслідок чого завдано майнової шкоди позивачці, що призвело до душевних страждань останньої.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Також законодавцем визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 вона зазнала душевних хвилювань, їй необхідно було постійно та тривалий час відвідувати усі можливі інстанції, організації та лікарню, судові засідання, які пов`язані з вирішенням питання щодо ДТП, що негативно вплинуло та продовжує впливати на її душевний стан.

В матеріалах справи наявне судове рішення про визнання відповідача ОСОБА_2 винним у скоєні зазначеного ДТП, яке набрало законної сили, та є підставою відшкодування шкоди.

Таким чином, протиправна поведінка ОСОБА_2 призвела до того, що позивачка була змушена витрачати час на лікування, що підтверджується матеріалами справи та змінювати звичний до ДТП спосіб життя.

Наведені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 завдано душевних страждань, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Беручи до уваги тривалість порушення прав позивача, поведінку відповідача, а також виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди підлягає задоволенню в сумі 25 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права у зв`язку з тим, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження та не направив ухвалу суду про відкриття провадження та призначення справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів відхиляє з огляду на наявність у матеріалах справи доказів про належне повідомлення позивача про судовий розгляд справи в суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 73).

З урахуванням наведеного, визначених ст. 374 ЦПК України повноважень апеляційного суду та положень ст. 376 ЦПК України колегія апеляційного висновку дійшла висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення апеляційної скарги в частині вирішення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення 1000 грн матеріальної та 25 000 грн моральної шкоди із зміною розподілу судових витрат. В іншій частині оскаржуване рішення щодо вимог до відповідача ПАТ СК "Брокбізнес" підлягає залишенню без змін.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то суд і змінює розподіл судових витрат.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", як позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із даним позовом ОСОБА_1 звернулася 29 січня 2020 року. Ціна позову склала 149 240,95 грн, а позов було задоволено на суму 26 000 грн. Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги розмір задоволених позовних вимог складає 17,42%

Згідно Закону України "Про судовий збір" та враховуючи ціну даного позову (149 240,95 грн) при поданні цього позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 1492,41 грн. За звернення до суду із апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 237,12 грн (1491,41*1,5).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовано ст. 133, 137, 141 ЦПК України

Так, статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки у задоволенні позовних вимог до відповідача ПАТ СК "Брокбізнес" відмовлено, відсутні підстави для стягнення з нього судових витрат (судового збору, витрат на правничу допомогу).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, то судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави в сумі 649,70 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 з урахуванням положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Також апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного вирішення судом першої інстанції питання розподілу витрат, пов`язаних із явкою позивача до суду у розмірі 1 978,40 грн. Ні позовна заява від 16 січня 2020 року, ні позовна заява в редакції від 21 лютого 2022 року, ні апеляційна скарга не містять розрахунку таких витрат та доказів у підтвердження їх понесення стороною позивача. Ураховуючи наведене підстави для їх відшкодування відсутні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 заявила орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн та надала докази про оплату послуг адвоката на суму 5 000 грн та акт виконаних робіт від 29 липня 2019 року на суму 5000 грн.

В частині вирішення питання про стягнення компенсації витрат по оплаті позивачкою юридичних послуг в сумі 5 000 грн колегія суддів зазначає наступне (а.с. 35).

Як вже вказувалося вище, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила покласти на відповідачів понесені нею під час розгляду в суді першої інстанції витрати на юридичні послуги в сумі 5 000 грн.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 цієї статті, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучено договір про надання правничої допомоги від 8 травня 2019 року, Акт виконаних робіт від 29 липня 2019 року та квитанцію від 29 липня 2019 про сплату грошових коштів в сумі 5 000 грн за юридичні послуги (а.с. 34-35 зворот).

З вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_1 надано юридичні послуги, вартість яких становить 5 000 грн.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що позивачкою доведено факт понесення нею судових витрат на юридичні послуги у суді першої інстанції.

З матеріалів справи також вбачається, що обґрунтування розміру витрат на юридичні послуги, понесені в суді першої інстанції позивачкою подано в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме до ухвалення у справі оскаржуваного рішення.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 871 грн.

Колегія суддів вважає, що підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки ОСОБА_2 не подавав до суду першої інстанції окремих клопотань про зменшення таких витрат, як і не наводив таких доводів щодо зменшення у відзиві на позовну заяву. А згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечення ПАТ СК Брокбізнес" проти вимог позивача щодо розподілу витрат на юридичні послуги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено лише в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 .

Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000 грн, ОСОБА_1 не надала доказів понесення таких витрат, та не заявила про надання таких доказів відповідно до п. 8 статтіст. 141 ЦПК України, а тому вони не підлягають до задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнес" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнення судових витрат залишити без змін.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 1 вересня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 1 000 (тисяча) грн, моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять) грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 871 (вісімсот сімдесят одну) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий) на користь держави 649 (шістсот сорок дев`ять) грн 70 коп. судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба