Справа № 203/2639/21
Провадження № 2/0203/196/2022
УХВАЛА

01 лютого 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ноторової Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 про закриття провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021 року, цивільну справу № 203/2639/21, провадження № 2/0203/1095/2021, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

09 липня 2021 року на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, у відповідь на який надійшла інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС щодо місця проживання відповідача ОСОБА_2 , який значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22 липня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

27 січня 2022 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла письмова заява про закриття провадження у справі, у зв`язку з відмовою від позову. Також просить розглянути заяву за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомив, клопотань або заяв суду не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув заяву позивача про закриття провадження у справі за відсутності учасників справи.

При цьому на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, ознайомившись із заявою, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Суд зазначає, що оскільки позивач скористалась наданим позивачу законом правом на відмову від позову, про що свідчить відповідна заява позивача, суд вважає за необхідне її задовольнити.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу, що за приписами ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Під час судового засідання судом було встановлено, що предметом позову є визнання автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі PASSA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , колір: сірий, тип пального: бензин, об`єм двигуна (см. куб) 2475, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , загальною вартістю 327600 гривень, набутим за час шлюбу та зобов`язання ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі PASSA, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , колір: сірий, тип пального: бензин, об`єм двигуна (см. куб) 2475, що становить 163800,00грн, як компенсацію вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя. Як зазначає позивач у своїй заяві, вона відмовляється від позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі ст. 206 ЦПК України.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про закриття провадження в цивільній справі та прийняти відмову позивача від позову, провадження в цивільній справі № 203/2639/21 закрити.

Також суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд зазначає, що порядок повернення судового збору регламентований, зокрема ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до п. 5, п. 10 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 650/24182 (далі Порядок № 787), повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Отже, суд, вирішуючи в ухвалі про закриття провадження у справі питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, доходить висновку про необхідність повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 819,00 грн.

Суд додатково зазначає, що документ на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до Державного бюджету України міститься в матеріалах цивільної справи № 203/2639/21, а саме: квитанція № 0.0..1 від 07.07.2021 року на суму 1638,00 грн (а.с.1). При цьому суд зазначає, що одержувачем коштів, відповідно до вказаної квитанції, є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, який має здійснити повернення 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору з Державного бюджету України у розмірі 819,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 49, 142, 255, 256, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про закриття провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя задовольнити повністю.

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя.

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя закрити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, буд. 1; код за ) повернути ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 819,00 грн (вісімсот дев`ятнадцять гривень 00 копійок) (квитанція № 0.0..1 від 07.07.2021 року на суму 1638,00 грн міститься в матеріалах цивільної справи № 203/2639/21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва