Справа № 932/7811/21
Провадження № 2/932/1525/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про виселення.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що 26.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNU0G100000227, умовами якого передбачено надання банком кредиту ОСОБА_1 у вигляді кредитної лінії у розмірі 37240 доларів США, строком до 26.06.2037 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем-1 26.07.2007 року було укладено договір іпотеки. Відповідно до п. 33 цього договору відповідач -1 надав в іпотеку нерухоме майно, що належить їй на праві власності за договором купівлі-продажу, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В порушення умов договору іпотеки, відповідачем -1 були подані документи для реєстрації ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час відповідно до даних картотеки з питань реєстрації осіб, переданої до відділу КП «Жилсервіс-2», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

25.10.2021 року від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, у якій він просить суд виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою від 03.11.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

14.04.2022 року від представника відповідачів надійшов відзив, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву, зазначає, що відповідно до п. 9 договору іпотеки предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно п. 17 договору, він має право користуватись предметом іпотеки виключно за його цільовим призначенням. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року позовні вимоги на той час ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто заборгованість з ОСОБА_5 у розмірі 65590,16 доларів США, що за курсом НБУ від 07 липня 2014 року становить суму 772 652 гривні 12 копійок. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_3 відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. При цьому позивачу станом на 2014 рік було відомо про реєстрацію відповідачів у зазначеній квартирі, а тому даний позов поданий з пропуском строку позовної давності. Крім того, позивачу вже було відмовлено у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже не є можливим поєднати таку вимогу, з вимогою про виселення, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30.05.2022 року від представника позивача надійшли пояснення, в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з огляду на те, що посилання відповідачів на неможливість виселення їх з іпотечного житла з причин не надання їм іншого житла не може бути прийняте судом до уваги згідно ч.4 ст. 109 та ст. 132-2 ЖК України. Також вказує, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 року у справі № 200/ 13785/14-ц не стосується даного спору. Вважає строк позовної давності зі сторони АТ КБ «Приватбанк» не пропущеним при зверненні з цим позовом.

Ухвалою від 02.08.2022 року підготовче судове провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача Балагурак В.В. надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Від представника відповідачів ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити з підстав викладених у запереченнях.

Представник третьої особи Пантелеєва Г.С. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.07.2007 року між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № DNU0G100000227, за умовами якого Банк надав кредит у розмірі 37230 доларів США, з кінцевим строком повернення до 26 липня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 26.07.2007 року укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та належить відповідачу -1 на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки іпотекодавцю заборонено надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9, частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою статті 64 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з частиною четверною статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов`язано батьків або інші законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Частинами першою, другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлені у статті 109 ЖК України.

Тлумачення наведеної норми дозволяє зробити висновок, що стаття 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 не порушувала умови іпотечного договору при реєстрації членів своєї сім`ї у спірному будинку, а виселення відповідача-1 та членів її сім`ї з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, неможливе без надання іншого постійного жилого приміщення. Крім того, суду не надано доказів наявності, на час вирішення судом даного спору, судового рішення або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 4,12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про виселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Куцевол