Справа № 405/4201/21
Номер провадження 2/404/1414/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
23 червня 2022 року Кіровський районний суд міста Кіровограда
в складі: головуючого судді Павелко І.Л.
за участі секретаря Проскурні О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів, -
Позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно отриманих коштів по безробіттю з відповідача ОСОБА_1 у розмірі 6 895,62грн, а також судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Ухвалою суду від 21 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання, у цивільній справі за позовом Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів.
Представник позивача в судове засідання надав заяву в якій підтримав заявлений позов та просив задовольнити не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач позов не з`явилася та просила відмовити в задоволенні заявлених вимог.
Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою судді від 21.07.2021 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
Суд, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов наступних висновків.
07.04.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась з заявою до Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості про надання статусу безробітної особи.
У своїй заяві відповідач, зокрема вказала, що не забезпечує себе роботою самостійно та не є зареєстрованою як суб`єкт підприємницької діяльності. Крім того, була ознайомлена правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних і документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені статтею 44 Закону України «Про зайнятість населення».
Наказом №НТ200407 від 07.04.2020 року позивач, відповідно до вимоги статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», надав відповідачу статус безробітної особи та на підставі наданих відповідачем документів, керуючись, частинами 1, 2, 3 статті 22 Закону № 1533-ІП, призначив допомогу по безробіттю з 07.05.2020 як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу понад 10 років - 70% середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100% - 90 календарних днів, 80% - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів.
В червні 2020 року позивачу стало відомо, після надходження інформації від Департаменту надання адміністративних послуг міської ради міста Кропивницького, щодо не припиненої підприємницької діяльності ОСОБА_1 .
Керуючись вищезазначеним Порядком позивачем було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення та складено Акт від 20.10.2020 року №274.
Згідно акту №274 від 20 жовтня 2020 року та матеріалів розслідування відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості з 07.04.2020 року по 10.07.2020 року, мала відкриту підприємницьку діяльність з 01 листопада 2001 року.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЗУ «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах і працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої,/ професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.
Відповідач під час реєстрації не повідомила центр зайнятості що є зайнятою особою, в порушення норм абзацу 6 частини 1 статті 34, абзацу 1 частини 2, абзацу 1 частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Приховані дані зі сторони відповідача призвели до незаконного отримання нею допомоги по безробіттю у загальній сумі 6 895,62грн, що підтверджується поданим розрахунком (а.с.15).
Виходячи з положень абзацу 6 частини 1 статті 34, абзацу 1 частини 3 статті 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», фонд має право стягувати кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей.
Згідно з наказом Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості №300-Д від 31 грудня 2020 року «Про повернення коштів», кошти виплачені ОСОБА_1 у вигляді допомоги по безробіттю за період з 07.05.2020 року по 09.07.2020 року в сумі 6 895,62грн, підлягають стягнення з цієї особи відповідно до законодавства України (а.с.12).
Згідно з п. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до пункту 7 «Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним» затвердженого Наказом від 13.02.2009 року N60/62 Міністерства праці та соціальної політики України, з метою досудового врегулювання спору, протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти, однак в позивачем в добровільному порядку грошові кошти повернуті не були.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.5, п.1 ч.1.ст.9 Закону України «Про зайнятість населення», держава гарантує у сфері зайнятості населення соціальний захист у разі настання безробіття, кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується, зокрема, шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.
Служба зайнятості забезпечує виконання завдань і функцій у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функцій виконавчої дирекції Фонду, визначених законами України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення».
Державний центр зайнятості виконує повноваження безпосередньо та через регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості (у разі їх створення).
Регіональні центри зайнятості та їхні філії, базові центри зайнятості відповідно положення «Про державну службу зайнятості», затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2020р. № 2663, забезпечують організацію: надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно законів України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; ведення обліку осіб, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, та надання їм послуг; здійснення реєстрації безробітних, ведення обліку наданих їм послуг; проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в установленому законодавством порядку; стягнення коштів у випадках, передбачених чинним законодавством; виконують інші повноваження, визначені законодавством.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно з цим Законом та статутом Фонду.
Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного кодексу України).
Частиною третьою даної норми також визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про; 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Вказані зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України для кондиційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав.
Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування лише в разі, якщо
їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Відповідно до частини 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року №6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.
Постановою Верховного Суду у справі № 487/1666/16-м від 27 листопада 2019 року вказано, що характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибувало майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Тож, врахувавши вищезазначене, суд приходить до висновку щодо задоволення заявлених вимог.
Судових збір підлягає розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.
На підставі вище наведеного, керуючись, ст.ст.1212,1215 ЦК України, ст.ст. ЦПК України, суд
Позовну заяву Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості безпідставно отримані кошти в розмірі 6 895грн.62 коп. та судовий збір в розмірі 2 270 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відомості про учасників справи:
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Текст рішення складено 23.06.2022 року.
Суддя Кіровського І. Л. Павелко
районного суду