КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Кошарний Олександр Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Росвен Інвест Україна», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. 09 серпня 2019 року, реєстровий номер №3654, про стягнення з позивача на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» грошових коштів у розмірі 786 973 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 09 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В., за реєстровим номером №3654 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» грошових коштів у розмірі 786 973 грн.

Стягнуто з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 12 000 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 1 362 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року в частині розподілу відшкодування витрат на правову допомогу, ухвалити нове, яким в частині розподілу судових витрат пов`язаних з наданням правової допомоги стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь позивача понесені судові витрати на професійну правову допомогу в розмір 133 187 грн.

Вважає рішення в частині розміру відшкодування витрат на правову допомогу необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, без наведення відповідних доказів та розрахунків.

Вказує, що висновки суду в частині розміру відшкодування витрат на правову допомогу здійснено без погодження сторонами вартості оплати, а також без аналізу ринкової вартості адвокатських послуг, або послуг з надання кваліфікованої правової допомоги, не враховано різниці між сумою, яку просив відповідач з позивача за незаконним виконавчим написом та те, що дії з його оскарження мали необхідний характер, оскільки виконання виконавчого напису мало б для позивача значні матеріальні наслідки, тому заявлений розмір витрат на правову допомогу є співмірним, враховуючи суму стягнення за незаконним виконавчим листом.

Зауважує, що оскільки обов`язок доказування не співмірності витрат на правову допомогу покладається на сторону, яка подає заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а не на суд, зазначення у клопотанні відповідача про не співмірність такого розміру без відповідних письмових доказів (витягів з сайтів, щодо цін або інших прайсів вартості адвокатських послуг тощо) не може бути підставою для зменшення витрат на правову допомогу в 11 раз.

Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому посилаються на те, що із змісту позовної заяви ОСОБА_1 зазначає суму понесених витрат на професійну правову допомогу у розмірі 100 000 грн без надання відповідних доказів у вигляді розрахунків, що є порушенням ч.1 ст. 134 ЦПК України.

Вказують на відсутність у договорі про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом умов про визначення розміру адвокатського гонорару (ціни договору про надання правової допомоги), що суперечать п.1,2 ч.2 ст.137 ЦПК України як обов`язкової умови відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, отже зазначене недотримання законодавчих приписів не дає можливості відповідачу та суду пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару заявленого позивачем до стягнення з відповідача.

Посилаються на те, що судом першої інстанції віднесено справу до категорії малозначних та відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін тому витрати на професійну допомогу є необгрунотованими, оскільки заявлений розмір є неналежною процесуальною поведінкою відповідно до п.4 ч.3 ст.141 ЦПК України.

Зазначають, що відповідно до п.2 Методики обчислення розміру винагороди, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 17 вересня 2014 року №465, розумний та реальний розмір витрат позивачем на надання йому професійної правничої допомоги пов`язаної з розглядом справи складається з 964 грн 75 к.

Вказують, що за методикою розрахунку суми витрат позивача на професійну допомогу, обраним ним та його адвокатом, при правильності її обрахунку, розмір витрат складає 483 грн 30 к.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судове рішення оскаржується в частині вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, тому виходячи з положень ч.1 ст. 367 ЦПК України в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з відсутності публічного інтересу до справи, належність до категорії справ незначної складності, усталеність правової позиції у даній категорії справ, відсутність необхідності адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, суд наголошував на не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката в рамках справи і про необхідність їх зменшення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2021 року представником позивача у порядку ст. 141 ЦПК України подано до суду заяву про розподіл судових витрат (а.с.183 - 200). Свої вимоги останній мотивував тим, що в результаті розгляду справи позивачем понесені витрати на професійну допомогу адвоката. Тому просив стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 133 187 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1 абз. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх вимог представником позивача до суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року між адвокатом Цирулевським Р.О. та Мартиненко Р.О., копію додаткового договору № 1 від 03 серпня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року, копію акту від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правової допомоги, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 03 серпня 2021 року, копію адвокатського ордеру серії АА №1110030 від 11 червня 2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 188-196).

Відповідно до п.1.1. договору правової допомоги від 01 червня 2021 року клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п. 1.2. договору правової допомоги - підтвердженням факту надання адвокатом клієнту правової допомоги, відповідно до умов цього договору, є підписання сторонами акту приймання - передачі наданих послуг.

Відповідно п.п. «г» п. 4.1. договору правової допомоги клієнт зобов`язався оплачувати послуги адвоката в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2021 року на виконання покладених договором правової допомоги завдань, адвокатом видано Ордер серії АА №1110030 від 11 червня 2021 року на представництво інтересів клієнта в суді (а.с.195).

Згідно пунктів 6.1 та 6.2. договору правової допомоги загальна вартість послуг погоджується сторонами в акті, оплата проводиться протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання акту.

03 серпня 2021 року між адвокатом та клієнтом укладено додатковий договір № 1 до договору про надання правової допомоги, яким до договору правової допомоги внесено зміни, а саме пункти 6.1 та 6.2. договору викладені в новій редакції, якими погоджено вартість послуг Адвоката у розмірі 83 187 грн. та порядок, та строки оплати, а також додано пункт 6.4, яким передбачено додаткову винагороду (гонорар успіху) у розмірі 50 000 грн (а.с.190).

Матеріали справи містять акт від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правничої допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги, адвокатом виконано наступні роботи:

1. 01 червня 2021 року - підготовка та подача заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 2-3225/09 у Деснянському суді м. Києва (збирання доказів) - 1 година, 2 189 грн;

2. 02 червня 2021 року - підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами ВП №60050063; прибуття до приватного виконавця Кошарного О.В. та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №60050063, зняття фотокопій матеріалів (збирання доказів). 2 години 4 378 грн; детальний аналіз та вивчення виконавчого напису від 09 серпня 2019 року № 3654; детальний аналіз та вивчення договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 03 липня 2007 року, на якому вчинений виконавчий напис; детальний аналіз та вивчення інших матеріалів виконавчого провадження №60050063; детальний аналіз та вивчення відповідної судової практики з аналогічних правовідносин - 8 годин, 17 512 грн;

3. 04 червня 2021 року - інформування клієнта щодо правової позиції в справі, щодо оскарження виконавчого напису № 3654 від 09 серпня 2019 року, роз`яснення судової практики з аналогічних правовідносин, роз`яснення прав та обов`язків клієнта - 2 години 4 378 грн;

4. 07 червня 2021 року - отримання у Деснянському суді м. Києва рішення у справі № 2-3225/09 (збирання доказів) - 1 година 2 189 грн; підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та формування позовної заяви з додатками до подачі в суд; підготовка заяви про забезпечення позову та формування заяви з додатками до подачі в суд; підготовка клопотання про витребування доказів та формування клопотання до подачі до суду; подання позовної заяви, шляхом її направлення засобами поштового зв`язку - 16 годин, 35 024 грн;

5. 17 червня 2021 року - підготовка та подача доповнень до заяви про забезпечення позову - 1 година, 2 189 грн; Отримання у Солом`янському районному суді м. Києва ухвали від 18 червня 2021 року про забезпечення позову у справі № 760/15657/21; підготовка та подача приватному виконавцю заяви про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали про забезпечення позову Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року у справі № 760/15657/21- 2 години, 4 378 грн;

6. 21 липня 2021 року - отримання копій документів необхідних у рамках справи № 760/15657/21 (збирання доказів) - 2 години, 4 378 грн;

7. 26 липня 2021 року - підготовка та подача до суду заяви про долучення доказів у справі № 760/15657/21 - 1 година, 2 189 грн;

8. 03 липня 2021 року - інформування клієнта щодо стану розгляду справи № 760/15657/21, про хід виконання доручення, та про обсяг та перелік підготовлених матеріалів та виконаних робіт - 2 години, 4 378 грн.

Відповідно до акту адвокатом Цирулевським Р.О. витрачено на правову допомогу 38 години 00 хвилин часу, що в грошовому еквіваленті, виходячи з розрахунку: 1 година дорівнює 1-му прожиткового мінімуму на працездатну особу станом на 1 січня 2021 року згідно Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - 2 189 грн, склало 83 187 грн.

Відповідно до п. 6 акту від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правової допомоги - сторони дійшли взаємної згоди, що сума коштів, зазначена у п. 3 даного акту буде оплачена клієнтом адвокату трьома платежами: 1-й платіж - 30 000,00 грн.; 2-й платіж - 30 000 грн. та 3-й платіж - 23 187 грн. відповідно, про що 03 серпня 2021 року укладено додатковий договір № 1 до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року.

Пунктом 6.1. акту від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правової допомоги визначено, що клієнт сплачує адвокату перший платіж у розмірі 30 000 грн. у день підписання даного акту, про що видається квитанція до прибутково-касового ордеру.

Пунктом 6.2. акту від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правової допомоги сторони дійшли взаємної згоди що другий платіж у розмірі 30 000 грн. по даному пункту, має бути сплачений клієнтом до 30 вересня 2021 року, а третій платіж у розмірі 23 187 грн. має бути сплачений клієнтом до 31 листопада 2021 року, шляхом зарахування грошових коштів на рахунок адвоката.

Відповідно до п. 6.3. акту від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правової допомоги визначено, що відповідно до додаткового договору № 1 до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року, сторони внесли зміни до розділу 6 договору, доповнивши його пунктом 6.4 договору, яким погодили додаткову винагороду (гонорар успіху) адвоката у розмірі 50 000, який буде сплачений клієнтом адвокату у разі винесення позитивного рішення у справі № 760/15657/21.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 02 вересня 2021 року, на підставі договору про надання правничої допомоги між адвокатом Цирулевським Р.О. та ОСОБА_1 , останнім було сплачено 30 000 грн. за надання правової допомоги (а.с.194).

Другий платіж у розмірі 30 000 грн та третій платіж у розмірі 23 187 грн, позивач мав сплатити у майбутньому, однак матеріали справи не містять доказів про проведення оплати, а тому доводи позивача про те що ним оплачено повний обсяг наданої правової допомоги наданої ОСОБА_2 у розмірі 133 187 грн є необґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Отже, п. 6.4 договору, яким сторони погодили додаткову винагороду (гонорар успіху) адвоката у розмірі 50 000 грн, при вирішенні оцінки витрат, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, колегія суддів не бере до уваги.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 911/3386/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини .

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в акті від 03 серпня 2021 року про обсяг наданої правничої допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги адвокатом вказано дії, які не відносяться до даного переліку, а саме: прибуття до приватного виконавця Кошарного О.В. та ознайомлення з матеріалами справи виконавчого провадження, зняття фотокопій матеріалів, детальний аналіз та вивчення виконавчого напису, детальний аналіз та вивчення договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, детальний аналіз та вивчення інших матеріалів виконавчого провадження, детальний аналіз та вивчення відповідної судової практики з аналогічних правовідносин, отримання у суді рішення, подання позовної заяви, шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, отримання у суді ухвали, отримання копій документів необхідних у рамках справи №760/15657/21 (збирання доказів), інформування клієнта щодо стану розгляду справи, про хід виконання доручення, та про обсяг та перелік підготовлених матеріалів та виконаних робіт.

Тому суд першої інстанції вірно вказав, що адвокат виконав наступні адвокатські дії: проінформував клієнта щодо правової позиції у справі, щодо оскарження виконавчого напису, роз`яснив судову практику з аналогічних правовідносин, роз`яснив права та обов`язки клієнта, підготував позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та сформував позовну заяву з додатками до подачі суду, підготував заяву про забезпечення позову та сформував заяву з додатками до подачі до суду, підготував клопотання про витребування доказів та сформував клопотання до подачі до суду, підготував та подав доповнення до заяви про забезпечення позову, підготував та подав приватному виконавцю заяву про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали про забезпечення позову, підготував та подав до суду заяву про долучення доказів у справі.

Згідно постанови Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу(заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, ухвалюючи рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку. При цьому, скаржником в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів, що спростовують висновок суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування та для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року -- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді