Справа № 526/548/22
Провадження № 2/526/304/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2022 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Гадяч в порядку загального провадження цивільну справу № 526/548/22 за позовом КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» до ОСОБА_1 , третя особа: страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи,
з участю представника позивача ОСОБА_2
в с т а н о в и в:
03 травня 2022 року КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи в сумі 120 284, 86 грн та судового збору в сумі 2481 грн.
23 травня 2022 року провадження по справі відкрито.
Представник позивача Кобрись О.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд позов задовольнити та стягти з ОСОБА_1 повну суму відшкодування за спричинені збитки за наявності двох підстав: наявним з відповідачем договором про повну матеріальну відповідальність та спричинення шкоди в стані алкогольного сп`яніння, пояснивши, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради». Водій ОСОБА_1 вчинив дане адміністративне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується ухвалою Полтавського апеляційного суду, крім цього з ним була укладена угода про повну матеріальну відповідальність. Просив стягти з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну майну юридичної особи в сумі 120 284, 86 грн, витрати за звіт про оцінку та судовий збір в сумі 2481 грн.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про закриття провадження за відсутності спору, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за його відсутності.
Третя особа: страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
21 листопада 2022 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2013 року працював водієм у КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради».
20 березня 2013 року з ОСОБА_1 , як з водієм, укладено договір про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність.
Наказом від 08.01.2021 року за ОСОБА_1 з 1 січня 2021 року було закріплено автомобіль Сітроєн, д.н.з. НОМЕР_1 .
30 квітня 2021 року ОСОБА_1 знаходився на робочій зміні, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за квітень 2021 року.
30 квітня 2021 року о 18 год. 50 хв. по вул. Драгоманова, 2, в м. Гадяч Полтавської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CITROEN JUMPER, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з дерев`яною опорою кабелів «Укртелекому», внаслідок чого вона була пошкоджена. Після цього залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою Гадяцького районного суду від 25 червня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 526/1150/21 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 122-4, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Згідно з п.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки CITROEN JUMPER, д.н.з. НОМЕР_1 , яка належить КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» та обставини даного ДТП, не потребують доказуванню.
13 квітня 2022 року постановою Гадяцького районного суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 05.11.2022 року постанову Гадяцького районного суду від 13 квітня 2022 року залишено без змін.
Як слідує з наведених вище постанов ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
22 квітня 2020 року цивільна відповідальність власника транспортного засобу CITROEN JUMPER д.н.з. НОМЕР_1 , застраховано у ПрАТ «СК «Брокбізнес», за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/ 4265306 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.
Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.
Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.
У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 посада водія не входить до цього Переліку.
У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки.
Однак такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей.
Тобто, ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.
Отже, ОСОБА_1 не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18).
Що стосується відповідальності ОСОБА_1 в повному обсязі на підставі п.4 ст. 134 КЗпП щодо шкоди, завданої працівником, який був у нетверезому стані, суд вважає за необхідне звернути увагу на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме за ч.4 ст. 130 КУпАП. Як слідує з наведених вище постанов суду ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Тобто як слідує зі змісту постанов, що набрали законної сили на час скоєння ДТП 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 був тверезий, алкоголь вживав вже після пригоди у іншому населеному пункті. На стан сп`яніння ОСОБА_1 був освідуваний 1 травня 2022 року о 8 годині 43 хвилини. Дані постанови набрали законної сили, а тому піддавати сумніву встановлені ними обставини немає підстав. Будь яких доказів, які б прямо свідчили про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на час ДТП, до суду не надано.
За таких обставин суд не вбачає достатніх правових підстав для стягнення з відповідача повного відшкодування за завдані збитки на підставі п.4 ст. 130 КУпАП.
Написання ОСОБА_1 розписок, в яких він зобов`язується повністю відшкодувати шкоду підприємству теж не є підставою для стягнення повної суми збитків в межах заявленого даного позову.
Також суд не вбачає підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності на підставі інших пунктів ч.1 ст.134 КЗпП України.
Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода відбулась під час виконання відповідачем його трудових обов`язків.
Враховуючи, що завдана шкода пов`язана з виконанням відповідачем трудових обов`язків, він має нести матеріальну відповідальність згідно зі ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку.
Розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1 становить 7282.20 грн.
Оскільки розмір прямої дійсної шкоди перевищує розмір середньомісячного заробітку відповідача, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню 7282.20 грн. на відшкодування майнової шкоди.
При таких обставинах, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Такі висновки узгоджуються з висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі № 264/2076/17, провадження № 61-1146св19.
За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягти судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 142, 257, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
- позовні вимоги КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» до ОСОБА_1 , третя особа: Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» матеріальну шкоду у розмірі 7282 грн. 20 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 150 грн. 10 коп.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», знаходиться за адресою: вул. Коцюбинського, 7 м. Полтава, ЄДРПОУ - 22548359

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Третя особа: Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», знаходиться за адресою: вул. Білоруська, 3 м. Київ, ЄДРПОУ - 20344871

Повний текст рішення складено 19 грудня 2022 року.

Головуюча: Л. В. Максименко