ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м.Суми

Справа №591/1605/21

Номер провадження 22-ц/816/1135/22

22-ц/816/1174/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 року, у складі судді Северинової А.С. ухвалене у м. Суми, повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2022 року, і на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2022 року у цьому складі суду, повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному нерухомому майні.

Свої вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2020 він набув право власності на 5/6 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності 1/6 частка вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.01.2021.

Зазначав, що частка відповідачки у праві власності є незначною, а саме 1/6, що становить 16,6 % квартири. На цю частку припадає 10,15 кв.м загальної площі в квартирі (1/6 від 60,93 кв.м). Виділити цю частку в натурі неможливо з огляду на те, що в квартирі відсутня житлова кімната такою площею, яка б дорівнювала частці відповідачки в праві власності. Вказував, що всі кімнати за площею значно більші від належної відповідачці частки у нерухомому майні. Крім того, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім`ї, оскільки відповідачка забезпечена житлом та має власну трикімнатну квартиру. Так, відповідачка постійно проживає та зареєстрована в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з нею проживають її двоє дорослих дітей, які працюють за кордоном.

Посилаючись на вказані обставини та остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд припинити право власності відповідачки на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 60,93 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з виплатою на її користь коштів в сумі 94900 грн з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Сумській області, що ним внесені; визнати за ним право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 60,93 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 60,93 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 60,93 кв.м, житловою площею 35,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості грошової компенсації вартість 1/6 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 94900 грн 00 коп., яка згідно з квитанціями № 0.0..1 від 11 березня 2021 року в сумі 78833 грн 00 коп. та платіж № від 06 липня 2022 року в сумі 16067 грн 00 коп. зарахована на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Сумській області № UA0008869.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 949 грн.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн та на проведення судової оціночно-будівельної експертизи в сумі 4942 грн 64 коп., а всього у сумі 8942 грн 64 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь 131981,47 грн у якості грошової компенсації вартості 1/6 частки спірної квартири. Додаткове рішення скасувати та відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розрахунок вартості спірної квартири та вартості належної їй частки було здійснено експертом виходячи з цін на квартири у доларах США з подальшим перерахунком у національну валюту за курсом НБУ на дату оцінки. На час проведення експертизи вартість трикімнатної квартири в м Суми, загальною площею 60,93 кв.м за розрахунком експерта складає 569441 грн або за курсом НБУ 26,29 грн за 1 долар становить 21659,98 доларів США.Зазначає, що на день ухвалення судом рішення, офіційний курс НБУ становив 36,56 грн за 1 долар США, а тому вважає, що суд, приймаючи як доказ висновок експерта від 27 жовтня 2021 року, повинен був скоригувати його, застосувавши поточний курс долара США, що не потребує спеціальних знань. Таким чином, вартість квартири у гривневому еквіваленті становить 791888,86 грн (21659,98х36,56), відповідно, вартість належної їй 1/6 частки квартири становить 131981,47 грн.

Крім того, при зверненні до суду з позовною заявою позивач діяв недобросовісно, оскільки не дотримався вимог статті 134 ЦПК України та не надав розрахунок витрат, крім судового збору. Витрати на проведення експертизи та правову допомогу виникли у позивача уже під час розгляду справи у суді зі спливом 4 місяців після відкриття провадження у справі. Зазначає, що відповідач неодноразово пропонувала позивачу, у тому числі під час розгляду справи збільшити суму компенсації за частку у квартирі, судом надавався час для вирішення спору у позасудовому порядку, однак позивач відмовився від мирного вирішення спору і збільшив суму, що підлягає сплаті відповідачу тільки після проведення експертизи. Вважає, що відсутні підстави для компенсації витрат на проведення експертизи та правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість та ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що розмір компенсації повен бути обрахований у разі збільшення рості курсу валюти, яка застосовувалася експертом.

Позивач в судовому засіданніапеляційну скаргу не визнав, проти доводів викладених в ній заперечував та просив суд в її задоволенні відмовити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 рокув частині припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частини спірної квартири та визнання за ОСОБА_1 право власності на вказану частини квартирив апеляційному порядку сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в неоскарженій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи за таких обставин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права власності відповідачки ОСОБА_2 на незначну частку в майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки така шкода нею не доведена. Оскільки на депозитний рахунок суду позивачем внесено кошти у розмірі вартості 1/6 спірної частки квартири, що становить 94900 грн, іншого висновку щодо ринкової вартості належної їй частки у спірному майні відповідачка суду не надала, тому з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню в якості грошової компенсації вартість 1/6 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 94900 грн 00 коп., з визнанням за позивачем право власності на 1/6 частку цієї квартири.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн, оскільки розмір послуг адвоката є обґрунтованим і таким, що відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру. Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на проведення судової оціночно-будівельної експертизи у розмірі 4942,64 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені обставини, які вбачаються з матеріалів справи та не оспорюються учасниками справи про те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2020 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 5/6 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 35,7 кв.м, загальною площею 60,93 кв.м (а.с. 3- 5, т. 1).

Відповідачка ОСОБА_2 є власницею на праві спільної часткової власності 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7- 8, 57-58, т. 1).

Відповідачка ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45, т. 1).

Згідно з висновком судового експерта Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Демузенко І.В. від 21.10.2021 № СЕ-19/119-21/9362-ОБ ринкова (дійсна) вартість квартири АДРЕСА_3 станом на дату складання висновку становить 569400 грн (а.с. 141-151, т. 1).

Відповідно, ринкова вартість 1/6 частки зазначеної квартири становить 94900 грн (569400 грн / 6).

Вказана сума внесена позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду відповідно до квитанцій № 0.0..1 від 11.03.202 в сумі 78833 грн та № 55 від 06.07.2022 в сумі 16067 грн (а.с. 39, 213).

Не погоджуючись із розміром визначеної експертом суми компенсації у зв`язку із збільшенням курсу долара США за період з часу проведення експертизи до дня ухвалення судом рішення, від відповідача клопотань з приводу проведення додаткової експертизи в суді першої та апеляційної інстанції не порушувалися.

Згідно з ч.ч. 4 і 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права.

При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто, можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї, виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що припинення права ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 з виплатою їй вартості цієї частки не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки частки відповідачки є незначною, вона не проживає у вказаній квартирі, нею не користується, а набула право власності на спірну квартиру у порядку спадкування. Крім того, судом при визначенні вартості спірного нерухомого майна правильно враховано висновок експерта від 21.10.2021.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 89 ЦПК України, поміж іншим, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Доводи апеляційної скарги про те, на день ухвалення рішення судом першої інстанції при стягненні компенсації за 1/6 частину квартири підлягає застосуванню поточний курс долара США, а саме 36,56 грн за 1 долар США, з врахуванням якого вартість частки становить131981,47 грн, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки такий розмір визначений висновком експерта від 21.10.2021 і дані про іншій розмір компенсації матеріали справи не містять.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не підлягають компенсації позивачу понесені ним витрати на правову допомогу через неподання нимдо позовної заяви попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, які планує понести, оскільки зміст частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21, від 08 квітня 2021 року у справі №905/716/20, від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18.

Крім того, колегія суддів погоджується із стягнутим судом розміром витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що суд дотримався положень статей 133, 137, 140, 141 ЦПК України, при цьому виходив з критерію дійсності, необхідності та розумності їх розміру.

Необґрунтованими є посилання апеляційної скарги щодо несправедливості покладення на неї обов`язку компенсації позивачу витрат на проведення експертизи, оскільки судова оціночно-будівельна експертиза була призначена ухвалою суду у зв`язку з непогодженням сторін з поданими доказами на підтвердження вартості квартири та неможливості дійти згоди щодо дійсної вартості майна, витрати за яку поніс позивач. Колегія суддів вважає правильним висновок про компенсацію позивачу за рахунок відповідачки понесених ним витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, так як висновок експерта був покладений в основу рішення у справі.

Колегія суддів констатує, що всі аргументи апеляційної скарги на рішення суду фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, вірно визначив характер спірних правовідносин, надавши правильно правову оцінку фактичним обставинам справи.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухвалених судових рішень.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2022 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. Ю. Рунов