ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/547/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 301030300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Коцюби Н.Я., представника відповідача ТМР Дикої Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/16462/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Коцюби Надії Ярославівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради про визнання за позивачем права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м., судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 18 вересня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 i ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кашанською М.І. та зареєстровано в реєстрі за №4347. Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 набув право приватної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 49,9 кв.м., в тому числі житловою - 30,5 кв.м. Зазначив, що на момент укладання договору купівлі-продажу квартири дана кварта вже була облаштована прибудованим балконом, проте в жодних документах на квартиру про це не зазначалося та не відображено. Попереднім власником квартири було передано ОСОБА_1 робочий проект реконструкції квартири АДРЕСА_1 , датований 1999 роком. До даного проекту було долучено рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року №224 про реконструкцію квартири АДРЕСА_1 . Даним рішенням було затверджено рішення загальних зборів членів житло-будівельного кооперативу Надзбруччя та дозволено члену кооперативу ОСОБА_4 приєднати до квартири скрізний прохід. За рахунок такої реконструкції квартири попереднім власником відбулося її перепланування та за рахунок приєднаного до квартири балкону збільшилася її загальна площа. Проте, право власності на збільшену загальну площу попередніми власниками оформлено не було. З огляду на наведене, позивач просить визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м. відмовлено (а.с. 81-84).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Коцюба Надія Ярославівна просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року у справі №607/16462/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, визнати за ОСОБА_1 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м., посилаючись на те, що воно є необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права. Допущені в процесі розгляду цивільної справи порушення застосування норм матеріального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (а.с. 89-96).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Коцюба Н.Я. зазначила, що предметом розгляду даної справи є визнання за позивачем права приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м., яка збільшилась в результаті перепланування квартири шляхом добудови до квартири балкону площею 5,1 кв.м., який не є самостійним об`єктом, як помилково стверджує відповідач, а є складовою квартири. Вказує, що в Звіті експерта від 17 серпня 2021 року визначено, що квартира є перепланованою шляхом прибудованого закритого балкону на металевих конструкціях, зі збереженням санітарних та будівельних норм. Балкон на металевих конструкціях не є капітальною спорудою, оскільки не пов`язаний із землею фундаментом. Посилається на те, що в даній справі слід застосувати такі норми матеріального, а саме: ч.2 ст.383 ЦК України, а не 376 ЦК України. Відповідач безпідставно посилається на розділ 3 ДБН України А.2.2-3-2014, оскільки дане твердження стосується перебудови окремого об`єкту будівництва, як самостійного об`єкту, а прибудова (добудова) до квартири балкону на рівні першого поверху, не є самостійним об`єктом, а є складовою квартири та є її переплануванням. Крім того, звертає увагу на те, що ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, на який посилається суд, прийнятий ВРУ 19 травня 2011 року, а позивач придбав вказану квартиру 11 вересня 2003 року, тобто за 8 років до того як було введено в дію Закон, на норми якого посилається відповідач. Посилається на те, що порушення прав ОСОБА_1 , полягає у відсутності у нього можливості належним чином володіти та розпоряджатись набутим на законних підставах майном. Таке його порушене право підлягає захисту шляхом визнання права власності на реконструйовану, шляхом перепланування квартиру, дозвіл на реконструкцію якої було надано рішенням виконавчого комітету ТМР від 24 березня 1999 року за №224.

Від представника Тернопільської міської ради Дикої Тетяни Юріївни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вказує, що у технічному паспорті виготовленому уже ОСОБА_1 , зображено план квартири без прибудови. Можна зробити висновок, що твердження позивача про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, дана квартира вже була облаштована прибудованою конструкцією (балконом) є безпідставним, адже не те, що не підтверджується жодними засобами доказування, але і спростовується копією технічного паспорта від 29 жовтня 2003 року. Крім того, внаслідок здійснення такої прибудови, змінилися геометричні розміри та зовнішні характеристики самого будинку (зміни фасаду будівлі), геометричні розміри квартири та її функціональне призначення. Було допущено втручання в несучі конструкції будинку, що свідчить про проведення реконструкції об`єкта, а не його перепланування. В даному випадку ОСОБА_1 не отримав передбаченої законодавством дозвільної документації, що б підтверджувала законність спорудження прибудови, проектної документації, проекту будівництва. Об`єкт не прийнятий в експлуатацію. Тернопільська міська рада як власник земельної ділянки, на якій розміщений об`єкт самочинного будівництва, заперечує проти визнання права власності на цей об`єкт за позивачем.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Коцюба Н.Я. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладеній в ній.

Представник ТМР Дика Т.Ю. апеляційної скарги не визнала, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2003 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) уклали цей договір про наступне: продавці продали, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 49,9 кв.м., в тому числі жилою 30,5 кв.м.

Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кашанською М. І. 18 вересня 2003 року, зареєстровано в реєстрі за №4347 (а.с. 10).

Як вбачається з копії реєстраційного посвідчення від 03 жовтня 2003 року, Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою Тернопільською Державною нотаріальною конторою 18 вересня 2003 року, за реєстром №4347 і записано в реєстрову книгу за №48426 будинковолодіння АДРЕСА_2 (а.с. 11).

29 жовтня 2003 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,9 кв.м., житлова площа 30,5 кв.м. (а.с. 12-13).

Дозволено колишньому власнику ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року №224 про реконструкцію квартири АДРЕСА_1 приєднати до квартири скрізний прохід (а.с. 14).

10 лютого 2009 року Управлінням містобудівного та архітектурного комплексу Тернопільської міської ради надана відповідь №410/09 ОСОБА_1 щодо питання надання дозволу на будівництво балкону вказано, що ваше звернення уже розглядалось в управлінні містобудівного та архітектурного комплексу у 2007 році. Було прийнято розпорядження начальника вищезгаданого управління №301 від 29 жовтня 2007 року про дозвіл на будівництво балкону до відповідної квартири. Вважають недоцільним задовольнити ваше клопотання вдруге (а.с. 52).

Згідно з копією припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10 червня 2021 року Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, складеним головним спеціалістом інспектором Рудиком О.В., який видано ОСОБА_1 за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що ОСОБА_1 виконано добудову до квартири АДРЕСА_1 , без дотримання в органі архбудконтролю дозвільних документів, а саме без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п.1 ч.1 ст.34 ЗУ №3038-VI; п.13 ПКМУ №466 (а.с. 15).

Як вбачається з копії постанови №15 від 15 червня 2021 року Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень (а.с. 16-17).

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_6 25 червня 2021 року, загальна площа квартири становить 55,0 кв.м. (а.с. 18-19).

Згідно з копією Інформаційної довідки від 25 червня 2021 року №147, виданої ФОП ОСОБА_6 , згідно технічного паспорту виготовленого станом на 25 червня 2021 року, загальна площа квартири становить 55,0 кв.м., житлова 30,5 кв.м.; загальна площа квартири збільшилася на 5,1 кв.м. за рахунок врахування заскленого балкону (а.с. 20).

Як вбачається з копії звіту про результати обстеження технічного стану об`єкту: Технічне обстеження та огляд конструкцій та конструктивів прибудови до квартири АДРЕСА_1 , від 17 серпня 2021 року експерта ОСОБА_7 за результатами проведеного візуального технічного обстеження та огляду несучих та огорожуючих конструкцій квартири АДРЕСА_1 , констатують, що вони в основному знаходяться у задовільному придатному до подальшої експлуатації технічному стані; квартира АДРЕСА_1 , із прибудованим балконом відповідає вимогам міцності та безпечної експлуатації (а.с. 21-36).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у судовому засіданні встановлено, що будівництво балкону здійснено попереднім власником квартири ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 24 березня 1999 року №224, яким ОСОБА_4 , як члену кооперативу, дозволено приєднати до квартири скрізний прохід, однак, будівництво цього балкону здійснено самостійно, без будь-якої дозвільної документації, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, що дає суду підстави для висновку, що вказаний балкон збудовано самочинно, після завершення будівництва, власник квартири також не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, і доказів того, що цей об`єкт відповідає будівельним нормам та його експлуатація не призведе до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, а також санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, суду не надано, а надані докази, зокрема, технічний паспорт на квартиру підтверджує лише факт здійснення самочинного будівництва, тобто прибудови спірного балкону до належної позивачу квартири. Крім того, позивач до компетентних органів з питання введення в експлуатацію самочинно побудованої споруди не звертався. До того ж, суд не наділений законом повноваженнями підміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво, узгоджувати забудови й приймати в експлуатацію збудовані об`єкти нерухомості. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що збудований балкон введеного в експлуатацію в установленому законом порядку, тому дане майно не набуло статусу об`єкта цивільного права, а визнання права власності на об`єкт будівництва, не прийнято до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив.

Частиною другою статті 383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за №927/11207, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Згідно з пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2019 року у справі №308/5988/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі №202/3520/16-ц, від 24 листопада 2021 року у справі №495/657/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що реконструкція (перепланування) квартири, зокрема добудова балкону, проведена без надання розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт та без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади, а отже спірний об`єкт є самочинним будівництвом, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не заслуговують на увагу доводи заявника, що в даній справі слід застосувати норми матеріального, а саме ч.2 ст.383 ЦК України, а не 376 ЦК України з огляду на те, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коцюби Надії Ярославівни слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 17 травня 2022 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 9-10 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , Серія ААЄ, від 24 березня 2011 року, 2 грп. інвалід війни та Посвідченням учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), Серія А №024894 від 21 листопада 2019 року (а.с. 9).

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коцюби Надії Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2022 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 червня 2022 року.

Головуючий

Судді