Номер провадження: 22-ц/813/1341/22
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Керівника садівничого кооперативу «Енергетик» ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Шевчук Ю. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Керівника садівничого кооперативу «Енергетик» ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рада об`єднання садових кооперативів масиву «Кароліно-Бугаз», про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді та зобов`язання надати відповідь,

встановив:

19.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Керівника садівничого кооперативу (далі - СК) «Енергетик» ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рада об`єднання садових кооперативів масиву (далі - РОСКМ «Кароліно-Бугаз»), та уточнивши вимоги, просила визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді та зобов`язання надати відповідь (т.1, а.с.3-7, 39-43).

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачка є власницею земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0698 га, кадастровий номер :02:009:0092, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з необхідністю укладення договору на постачання електричної енергії, для пред`явлення до енергопостачальної компанії позивачем було подано заяву на ім`я керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 про надання довідки, що позивачка не є членом СК «Енергетик».

Вказане поштове відправлення було повернуто з відміткою «за закінченням строку зберігання».

Згідно копії опису та накладної №155, адвокатом позивача Єфименко Н.В. 15.08.2018 року на адресу Керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 було направлено адвокатський запит за вих. №3 від 23.06.2018 року, згідно якого адвокат позивача просила надати інформацію, чи є ОСОБА_1 , власниця земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0698 га, кадастровий номер :02:009:0092, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), членом СК «Енергетик».

Проте, відповідь їй так і не надходила, тому вона була змушена звернутись до Голови РОСКМ «Кароліно-Бугаз» ОСОБА_4 з заявою, посприяти в отриманні довідки про те, що вона не є членом СК «Енергетик».

Згідно відповіді Голови РОСКМ «Кароліно-Бугаз» ОСОБА_4 , за вихідним №11 від 21.10.2018 року, вона не отримала відповіді від СК «Енергетик», тому не може надати дозвіл на додаткову електроенергію.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: РОСКМ «Кароліно-Бугаз» про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді та зобов`язання надати відповідь було задоволено (т.1, а.с.116-119).

Визнано протиправною бездіяльність керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 06.10.2018 року, в порядку встановленому ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

Зобов`язано керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 06.10.2018 року, а саме: чи є ОСОБА_1 , власниця земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0698 га, кадастровий номер :02:009:0092, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ), членом СК «Енергетик».

Стягнуто з керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 704,80 грн., підтвердження про сплату якого наявне в матеріалах справи, витрати на поштові відправлення в сумі 214,56 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.

В апеляційній скарзі Керівник СК «Енергетик» ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року, та постановлення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.126-133).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином сповіщені про час і місце судового засідання, в тому числі сторони - через своїх представників адвоката Яворського Є.О. і адвоката Єфименко Н.В. (т.2, а.с. 33-36).

Враховуючи, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 14.12.2022 року, а датована 19.12.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної біля 3-х років (т.1. а.с. 155), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

З цих підстав також не підлягає задоволенню невмотивоване клопотання/заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єфименко Н.В. про відкладення розгляду справи на іншу дату (т.2, а.с.40).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , адвокат Яворський Є.О., який діяв в інтересах відповідача - Керівника СК «Енергетик» - ОСОБА_2, надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у позові у повному обсязі, з посиланням на те, що станом на час розгляду справи його довіритель - ОСОБА_2 вже надала необхідну відповідь на адресу позивачки, тому предмет позову відсутній.

Крім того, адвокат Яворський Є.О. вказав, що відповідач ОСОБА_2 не отримувала поштою заяву від позивача ОСОБА_1 про отримання довідки, чи є вона членом кооперативу. Що стосується відповіді на адвокатський запит адвоката Єфименко Н.В., то відповідач надав відповідь на електронну адресу адвоката, яка була зазначена в заяві 07.12.2018 року (т.1, а.с. 67). Також представник відповідача наголошував на непідтвердженості судових витрат позивача, а саме витрат на правову допомогу, і безпідставності та необґрунтованості позову взагалі, у зв`язку з чим наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог позивача.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивач ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0698 га, кадастровий номер :02:009:0092, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №67886013, виданою 12.09.2016 року (т.1, а.с.17).

У зв`язку з необхідністю укладення договору на постачання електричної енергії, для пред`явлення до енергопостачальної компанії нею було подано заяву на ім`я керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 про надання довідки, що позивачка не є членом СК «Енергетик».

Однак, вказане поштове відправлення було повернуто з відміткою «за закінченням строку зберігання» (т.1, а.с. 19).

У зв`язку з цим, адвокатом позивача Єфименко Н.В , 15.08.2018 року на адресу Керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 було направлено адвокатський запит, за вих. №3 від 23.06.2018 року, згідно якого адвокат позивача просив надати інформацію, чи є ОСОБА_1 , власниця земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0698 га, кадастровий номер :02:009:0092, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), членом СК «Енергетик», що підтверджується копією опису та накладної №155 (т.1, а.с. 11-12).

Проте, оскільки відповідь позивачу так і не надходила, то вона була змушена звернутись до Голови РОСКМ «Кароліно-Бугаз» ОСОБА_4 з заявою про посприяння в отриманні довідки про те, що вона не є членом СК «Енергетик» (т.1, а.с. 14).

Згідно відповіді Голови РОСКМ «Кароліно-Бугаз» ОСОБА_4., за вихідним №11 від 21.10.2018 року, вона не отримала відповіді від СК «Енергетик», тому не може надати дозвіл на додаткову електроенергію (т.1, а.с. 16).

Вирішуючи даний спір, суд вказав, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію.

За змістом п.1 ч.3 ст. 10, ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. При цьому, запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст. 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Таким чином та враховуючи, що відповідь на адвокатський запит відповідачем була надана не у передбачений законом строк, а лише після порушення Радою адвокатів Одеської області справи про адміністративну відповідальність відносно ОСОБА_2 за п. 9-1 ст. 255 КУпАП (т.1, а.с. 90-91), колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Колегією суддів також враховано, що у відповіді на звернення адвоката Єфименко Н.В., діючої в інтересах позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 не надала чіткої відповіді на інформацію, щодо повідомлення якої зроблено адвокатський запит (т.1, а.с. 67).

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно зі ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Оскільки ст. 20 вказаного Закону визначені права адвоката, серед яких мається право на звернення з адвокатським запитом, то орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом, що передбачено ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того, ч. 3 вказаної норми права передбачено, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Що стосується витрат на правову допомогу, проти яких заперечував заявник апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , в уточненій позовній заяві просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу згідно з договором, в розмірі 6000,00 грн. (т.1, а.с.39-43).

Більше того, відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги №02/06/18, адвокатом Єфименко Н.В. було отримано кошти у розмірі 6000,00 грн. в якості оплати послуг адвоката (т.1, а.с.71-звор.).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вважав ці вимоги обґрунтованими, оскільки право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Крім того, на підставі положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Як зазначено в Постанові Верховного суду України від 17.10.2018 року по справі № 301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011 року та не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт ціною позову та значенням справи для сторони.

З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно сплати послуг поштового зв`язку щодо надсилання запитів на інформацію на адресу ОСОБА_2 , згідно з квитанціями, у яких зазначений адресат « ОСОБА_2 », тобто лише тими, які безпосередньо відносяться до розгляду цієї справи, у загальній сумі 214,56 грн.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду лише з тих підстав, що не отримала від керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2 бажаної для неї відповіді, є безпідставними, так як спростовуються текстом резолютивної частини оскаржуваного судового рішення, згідно якого, окрім визнання протиправною бездіяльність керівника СК «Енергетик» ОСОБА_2, суд зобов`язав її надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 06.10.2018 року, без конкретизації цієї відповіді, про що власне і ставила питання перед судом позивач ОСОБА_1 .

Більше того, позивач ОСОБА_1 не оскаржила в апеляційному порядку вказане судове рішення, що свідчить про її згоду з ним.

Безпідставними також є доводи заявника апеляційної скарги про невмотивованість оскаржуваного судового рішення, так як ці доводи спростовуються текстом рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2019 року, яке на думку колегії суддів є законним, обгрунтованим і достатньо вмотивованим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Керівника садівничого кооперативу «Енергетик» ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева