Провадження № 2/522/1233/22
Справа № 522/8817/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Зеленюк П.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.06.2020 звернуся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та просить:

- визнати заповіт ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Бардук М.Д. 07.08.2018, зареєстрований в реєстрі за №146 щодо всього майна ОСОБА_3 складений на користь ОСОБА_2 недійсним;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є сином померлого ОСОБА_3 . Незважаючи на розірвання шлюбу між батьками позивач підтримував стосунки з батьком. Батько пояснював, що дуже тяжко пережив розлучення з матір`ю позивача, почав зловживати алкогольними напоями, щоб приглушити біль. В 1990 році помер батько ОСОБА_3 , який перед смертю повідомив, що він усиновлена дитина, а не рідна, що також стало потрясінням. В 2005 році померла мати ОСОБА_3 . Після усіх подій батько знов почав зловживати спиртними напоями, не завжди слідкував за собою. В останні декілька років життя ОСОБА_3 позивач став помічати, що він приводить додому малознайомих людей, щоб з ними випивати та розповідає їм видумані історії. В серпні 2015 року в квартирі батька позивача в якості орендаторки кімнати в квартирі з`явилася ОСОБА_2 , згодом батько розповідав, що вона погрожує йому синами вимагаючи переписати на неї квартиру. Після появи ОСОБА_2 поведінка батька змінилася, він став грубим, дратівлив, почав уникати сина, вказував, що ОСОБА_2 забороняє йому спілкуватися з сином та виходити на вулицю та постійно погрожує. ОСОБА_2 нікому не повідомила про смерть батька, на телефоні дзвінки кидала слухавку, вигадуючи різні історії. Органам поліції та прокуратури відповідачка повідомила, що у померлого немає близьких родичів та дітей, а сама представилася його дружиною. Відповідачка захопила все майно батько, посилила в квартиру свого сина з невісткою, дві кімнати здала в оренду. За життя батько вказував, що належна йому квартира залишиться у спадок позивачу. Після звернення до нотаріуса позивач дізнався про існування заповіту, він впевнений, що батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними у момент складення заповіту, адже відповідачка є йому сторонньою особою, яка постійно погрожувала.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.07.2020.

У підготовче засідання 16.07.2020 сторони не з`явилися, звернулися до суду з заявами про відкладення розгляду справи. Наступне підготовче засідання призначено на 10.08.2020.

До суду 24.07.2020 надійшов відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , згідно якого просять відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву відзначено, що ОСОБА_2 познайомилася з ОСОБА_3 в липні 2006 року, мали романтичні стосунки, через деякий час почали проживати разом однією сім`єю, вести спільне господарство. До вересня 2007 року ОСОБА_3 переїхав до відповідачки проживати в кімнаті виділеній санаторієм «Україна», де відповідачка працювала. З 2007 року ОСОБА_3 , відповідачка з сином та його дружиною переїхали проживати до померлого в спірну квартиру. Вказує, що з 2000 року не підтримувала шлюбних стосунків зі своїм законним чоловіком. ОСОБА_5 розповідач відповідачці про невдалий шлюб з першою дружиною та вказував, що в нього є син, але навіть імені його не називав. Станом на липень 2006 року ОСОБА_5 не спілкувався зі своїм сином, не знав як він виглядає, де проживає, чим займається. У наступному шлюбі з ОСОБА_6 у ОСОБА_7 народилася донька - ОСОБА_8 . Позивач не спілкувався з батьком, тому навість не знаю про існування сестри. Відповідачка зазначає, що у ОСОБА_7 ніколи не було проблем зі здоров`ям через зловживанням спиртними напоями. Він міг випивати на святах, на застіллях. Вказує, що з метою лікування онкології чоловіка нею брався кредит. А заповіт складений за довго до такого лікування, що не пов`язане з психоемоційним станом. 16.12.2019 ОСОБА_3 діагностували двосторонню пневмонію, від госпіталізації він відмовився, щоб бути дома з сім`єю, але ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Похований він біля його батьків, якби позивач спілкувався зі своїм батьком, то знав де похованні його бабуся та дідусь.

У підготовчому засіданні 09.09.2020 було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про витребування доказів, а саме історії хвороби померлого ОСОБА_3 , задоволено клопотання позивача про витребування спадкової справи, задоволено клопотання позивача про виклик свідків, задоволено клопотання від 12.08.2020 про долучення доказів, оголошено перерву до 02.11.2020.

У підготовчому засіданні 02.11.2020 було задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів та про витребування доказів, а саме від ПАТ «Укртелеком». У засіданні оголошено перерву до 09.12.2020.

Ухвалою суду від 09.12.2020 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 23.02.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Бондаря В.Я. у відпустці, судове засідання призначене на 23.02.2021 не відбулося, наступне засідання призначено на 16.03.2021.

У судовому засіданні 16.03.2021 було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_9 та залучено до матеріалів справи висновок від 07.12.2020. З метою надання сторонам часу викласти свої пояснення щодо висновку та інформації від ПАТ «Укрлетелком» відкладено розгляд справи на 02.04.2021.

У судовому засіданні 02.04.2021 долучено до матеріалів справи письмові пояснення представника відповідача щодо висновку, задоволено клопотання про виклик експертів, розгляд справи відкладено на 19.05.2021.

У судовому засіданні 19.05.2021 представник позивача ОСОБА_9 надав вступне слово, яке підтримав ОСОБА_1 . Надав вступне слово представник відповідача ОСОБА_4 , яке підтримала ОСОБА_2 . Також було допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оголошено перерву до 23.06.2021.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 23.03.2021 розгляд справи відкладено на 26.07.2021.

У судовому засіданні 26.07.2021 було допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . У зв`язку з закінченням часу передбаченого для розгляду справи, розгляд справи відкладено на 06.09.2021.

У судовому засіданні 06.09.2021 було допитано свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , оголошено перерву до 23.11.2021.

У судовому засіданні 23.11.2021 було допитано експертів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , поновлено представнику позивачу процесуальний строк та долучено до матеріалів справи докази подані з клопотанням від 23.11.2021, задоволено заяву представника відповідача про виклик свідків від 23.11.2021 та викликано у наступне засідання ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , оголошено перерву до 29.11.2021.

У судовому засіданні 29.11.2021 було задоволено клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку та долучення доказів від 29.11.2021, допитано свідка ОСОБА_13 , у зв`язку з закінченням робочого дня оголошено перерву до 13.12.2021.

У судовому засіданні 13.12.2021 було задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 17.01.2022.

У судовому засіданні 17.01.2022 було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та повернуто клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення стоків та витребування доказів. У судовому засіданні оголошено перерву до 09.02.2022 з метою повторного виклику свідків або встановлення об`єктивної неможливості їх явки у судове засідання.

У судовому засіданні 09.02.2022 було допитано свідка ОСОБА_17 та відкладено розгляд справи до 25.03.2022.

У судовому засіданні 25.03.2022 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 11.05.2022.

У зв`язку з неявкою учасників справи та поданням представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 29.06.2022.

Розгляд справи у судовому засіданні 29.06.2022 відкладено на 24.08.2022 у зв`язку зі зверненням представників сторін з заявами про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неякою сторін та поданням представником позивача клопотання про відкладення, розгляд справи відкладено на 01.11.2022.

У судовому засіданні 01.11.2022 суд вирішив попередити позивача про зловживання правами та вважати неявку позивача неповажною, оскільки адвокат Маркаров І.Р. знаходиться на службі у ЗСУ та не може представляти інтереси позивача, розгляд справи відкладено на 01.12.2022.

У судове засіданні 01.12.2022 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача ОСОБА_9 в черговий раз надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка не приймається судом до уваги, адже ОСОБА_9 02.03.2022 призначений на посаду старшого помічника начальника відділення персоналу штабу та не може здійснювати представлення інтересів ОСОБА_1 . Представник відповідача ОСОБА_22 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та експертів, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_23 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.15).

ОСОБА_3 та ОСОБА_23 з 31.07.1982 року по 03.12.1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу (т.1 а.с.15-16).

ОСОБА_1 має інвалідність першої групи з дитинства, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 та довідка до акту огляду МСЕК серії 19 ААА №939113 (т.1 а.с.12-13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_24 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.139).

ОСОБА_24 змінила прізвище ІНФОРМАЦІЯ_4 на Мороз (т.1 а.с.122-123).

ОСОБА_3 проходив військову службу у Збройних Силах з 05.08.1978 по 20.08.1993, що підтверджується листом Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (т.3 а.с.9).

07 серпня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_2 , заповіт зареєстровано в реєстрі за №146 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д. (т.1 а.с.84).

ОСОБА_2 28.01.2020 взяла кредит у розмірі 20 359 грн, що підтверджується довідкою АТ «Укрсиббанк» від 01.047.2020 (т.1 а.с.83).

З довідки Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської міської ради від 11.03.2020 вбачається, що ОСОБА_3 з 14.02.2019 по 25.02.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в онкохірургічному урологічному відділенні КНП «ОООД» ООР» (т.1 а.с.20).

17.12.2019 ОСОБА_3 встановлено діагноз «негоспітальна двостороння пневмонія», що вбачається з виписки із квартири амбулаторного хворого (т.1 а.с.87).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.14).

З висновку експерта №2513-4347/2019 вбачається, що смерть ОСОБА_3 знаходиться у прямому причинному зв`язку з хронічною ішемічною хворобою серця у вигляді стенозуючого коронарного атеросклерозу, периваскулярного карділсклерозу і настала від гострої серцевої недостатності. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_3 , виявлений етиловий спирт у концентрації 2,36 проміле. Зазначена концентрація етилового спирту в крові за життя могла відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня (т.1 а.с.22-26).

Організацією поховання ОСОБА_3 займалася ОСОБА_2 , що підтверджується договором замовленням на організацію та проведення поховання (т.1 а.с.88).

Тіло ОСОБА_3 було кремовано 03.01.2020 на замовлення ОСОБА_2 , про що свідчить довідка №23 КП Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування «Одеський крематорій» (т.1 а.с.91).

Згідно інформаційного повідомлення ОСОБА_25 від 06.07.2020 громадянка ОСОБА_2 , зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 31.07.2015 року по даний час в статусі цивільної дружини власника квартири ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), разом з нею в той самий термін проживають три члена її сім`ї (т.1 а.с.75).

До справи додано інформацію щодо телефонних з`єднань, але номери вказані без зазначення належності, тому не можливо встановити хто телефонував на телефон абонента ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.127-130). Втім, варто відзначити на телефон НОМЕР_5 в день народження ОСОБА_3 27.12.2019 року телефонував один абонент, міжміський виклик (т.2 а.с.46).

З копії спадкової справи заведеної до майна померлого ОСОБА_3 встановлено, що з метою отримання спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.2 а.с.64, 85).

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що він перебував у сусідських стосунках з ОСОБА_26 , бачились вони щоденно, останній раз він бачився з ним за тиждень, днів 5 до його смерті. Пояснив, що чув, що від першого шлюбу у ОСОБА_27 є дитину, яку він ніколи не бачив, за другий шлюб не впевнений. Позивача бачить другий раз в житті, перший раз бачив, коли його адвокат прийшла вселять. ОСОБА_28 познайомився з ОСОБА_29 , тобто вона з`явилась у них в дворі десь в 2005 році. ОСОБА_28 не боявся відповідачку та свідок не помічав неадекватності в словах та діях ОСОБА_27 , також пояснив, що ОСОБА_28 таксував, тому не зловживав спиртними напоями. На запитання представника позивача вказав, що спеціальної медичної освіти він немає.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що знав ОСОБА_27 з дитинства, вони дружили, останній раз вони спілкувалися, коли свідок телефонував поздоровити з ОСОБА_30 . Свідок зазначив, що ОСОБА_28 був двічі в шлюбі та має двоє дітей. З сином начебто ОСОБА_28 не спілкувався, а донька приїжджала, свідок її бачив. З ОСОБА_29 свідка познайомим ОСОБА_28 як з дружиною. Вказує, що ОСОБА_28 за життя розумів та усвідомлював значення своїх дій. На застіллях вони могли випивати. Вказує, що за три дні до смерті ОСОБА_28 сказав, що склав заповіт на ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знала сім`ю ОСОБА_27 та його першу дружини, вони розлучились десь в 1986 році, вказувала, що ОСОБА_32 зловживав спритним напоями дуже сильно в 90-х роках, а в 2000 вже зовсім спився. ОСОБА_32 розповідав їй що з 2017 року в нього жила квартирантка. Свідок та ОСОБА_28 гуляли в парку часто, спілкувалися багато. «Ця баришня» вигнала квартирантів з квартири та поселила туди свого сина. Наприкінці життя ОСОБА_32 зовсім спився, був брудний та розповідав неадекватні історії, то він в ОСОБА_33 служив, то в Чорнобилі, та начальником працював. На думку свідка, з 2017 року він був зовсім неадекватний та не міг приймати рішення. Вказувала, що стосунки у ОСОБА_3 та сина якісь були, він брав у неї телефон, щоб зателефонувати сину, вони назначили зустрічі в парку. Вказувала, що ОСОБА_27 та ОСОБА_34 разом жодного разу не бачила. В останній день народження ОСОБА_7 вона не телефонувала йому, останній раз вони особисто спілкувалися влітку 2019 року. На запитання представника відповідача, вказала, що вона заяви та будь-які документи експертам не писала, але пізніше сказала, що вона може не пам`ятає. В наступному засіданні ОСОБА_13 зазначила, що вона підписувала заяву експертам. Пояснювала, що вона побоювалася ОСОБА_27 через його неадекватність, він скаржився на ОСОБА_34 називав її квартиранткою, дружиною ніколи не називав і свідок ніколи не бачила їх разом.

ОСОБА_35 пояснив, що ОСОБА_36 познайомив свідка зі своїм батьком на пляжі в ОСОБА_37 десь в 2014-2015 року, раз-два на тиждень вони підходили до свідка як прогулювалися. ОСОБА_38 підходив до свідка з запитаннями «чи є чим похмелитися», адже він багато пиячив. Факти керування автомобілем ОСОБА_3 свідку невідомий, вказує, що його стан можна назвати було неадекватним. ОСОБА_39 з батьком літом багато часу проводили разом, свідок на рибалці був весь час тому і бачив позивача з батьком. Вказує, що заяву експерту особисто написав роки півтори тому.

Свідок ОСОБА_14 вказувала, що вона працює разом з ОСОБА_29 , ОСОБА_32 приходив за нею, тай познайомилися. ОСОБА_32 похрестив сина свідка. ОСОБА_14 вказала, що ОСОБА_40 знає тільки з гарної сторони, про сина він ніколи не говорив, син з`явився коли ОСОБА_32 помер. Про те, що в нього була донька ОСОБА_32 розповідав. З ОСОБА_3 свідок познайомилася десь в 2006 році, ОСОБА_41 з ОСОБА_42 спочатку проживали в санаторію, а потім переїхали до нього. Вказувала, що ОСОБА_28 випивав на свята, завжди вів себе нормально, міг щось вигадати, але був адекватний. Свідок вказувала, що ОСОБА_41 не перебувала у шлюбі з ОСОБА_42 , бо в неї був шлюб зареєстрований з ОСОБА_43 . Вказувала, що ОСОБА_7 останній раз бачила за місяці 3 до смерті і він виглядав нормально, але бачилися вони не часто, раз в півроку.

З пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається, що вона сусідка ОСОБА_3 , бачилися вони майже кожен день, але спілкувалися менше. Розлучення з першою дружиною в ОСОБА_44 було не добрим, сина його вона бачила маленьким ще. Галка дивилася за ОСОБА_42 , направляла його. ОСОБА_32 говорив « ОСОБА_45 , моя дружина». Вказувала, що ОСОБА_32 по життю був фантазер, щось придумовував постійно, але був адекватний. Провокували випити ОСОБА_7 друзі, вдома в них не було алкоголя, випившим ОСОБА_40 свідок почила, але під заборами він не валявся. Останнім часом ОСОБА_32 за кермо не сідав, але був час коли він таксував. Вказує, що ОСОБА_32 був чистий, напрасований, ОСОБА_46 господарка, доглядала за ОСОБА_42 . На уточнення адвоката, свідок пояснила, що там в дворі були алкоголіки, які провокували ОСОБА_40 випити, але коли їх не було, то він не пив. Свідок бачила ОСОБА_40 в місяць може пару разів випившим.

Свідок ОСОБА_16 пояснювала, що в 1977 році вона отримала квартиру біля батьків ОСОБА_27 . ОСОБА_32 був одружений на ОСОБА_47 , потім на ОСОБА_48 , сина ОСОБА_7 вона не бачила, ніколи не говорив ОСОБА_5 , що він спілкувався з сином. ОСОБА_49 він жив довго як з дружиною, вона за ним доглядала, прибирала, прала. Вказувала, що в день коли він йшов писати заповіт свідок його зустріла і він сказав, що він іде писати заповіт на ОСОБА_31 . Свідок вказує, що ОСОБА_5 міг прибрехати і тверезим. На запитання представника позивача як частко напивався ОСОБА_28 свідок вказувала, що може раз на тиждень бачила випившим ОСОБА_7 . Свідок вказує, що друзі у ОСОБА_7 були не хороші, які хотіли забрати у нього квартиру, які пили з ними, але він «як свиня не напивався», не скандалив вдома.

Свідок ОСОБА_17 вказувала, що була знайома з ОСОБА_50 , в останні роки вони з померлим не сильно спілкувалися, але вказувала, що зустрічала ОСОБА_27 з ОСОБА_36 або самого, ОСОБА_3 був брудний, не охайний, останні декілька разів він навіть не впізнав свідка. Вказувала, що вона підписувала заяву експертам, особисто не писала.

Підсумовуючи показання свідків, можна зробити висновок, що свідки зі сторони позивача надають свідчення на підтримку позиції позивача і навпаки, показання свідків зі сторони відповідача надавали пояснення на підтримку позиції відповідача.

Експерти ОСОБА_51 та ОСОБА_20 провели комплексне судове посмертне психолого-психіатричне експертне дослідження та надали висновок №19/20 від 07.12.2020, згідно якого зробили висновок, що ОСОБА_3 при підписані ним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д. 07.08.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №146, усвідомлюючи фактичну сторону своїх дій, але при неповному розумінню їх соціальних наслідків, не міг повною мірою керувати ними внаслідок зниження здатності до вільного особистісного волевиявлення в соціальній ситуації правочину, через психічний тиск з боку ОСОБА_2 та своєї схильності до алкоголізації (т.2 а.с.156-168).

Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що експертне дослідження проведене на підставі наданих документів, таке дослідження не є експертизою. Висновки зроблені на підставі показань свідків, позову ОСОБА_1 та судово-медичної експертизи. Показання осіб не були протилежними, тому бралися до уваги. На запитання головуючого чому висновок надано саме на дату дня складення заповіту, експерт не надала відповідь. На підставі медичних документів експерт сказала, що могла припускати такі висновки, тобто так як вказано у висновку могло бути.

Експерт ОСОБА_51 , вказав, що у зв`язку з вживанням спиртних напої протягом 30 років ОСОБА_3 не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій. Скільки пив свідки не вказують, просто вказують, що багаторазово бачили ОСОБА_3 п`яним. Висновок що ОСОБА_3 хронічно зловживав спиртними напоями зроблено на підставі показань свідків. Висновок про тиск з боку ОСОБА_2 зроблена на підставі показань свідків.

Щодо обставин складення заяви експертам свідок ОСОБА_13 вказує, що багато обставин їй відомо від сусідів, тобто з чужих слів, що не може прийматися судом до уваги як показання свідків. Також ОСОБА_13 вказувала, що не телефонувала ОСОБА_3 в останній день народження про що вказано в заяві експертам.

Також ОСОБА_17 в показаннях свідка повторно наданих зазначала, що обставини проживання ОСОБА_52 свідок не пам`ятає. Льоша їй говорив, що йому не дозволяють зустрітися з батьком, про появу квартирантки у ОСОБА_27 їй розповідали сусіди, обставини щодо нерозголошення місця поховання ОСОБА_3 написані зі слів ОСОБА_39 , що також є показаннями з чужих слів.

Тож, експертне дослідження проведене на підставі матеріалів наданих лише позивачем, зокрема згідно пояснень осіб, які були свідками зі сторони позивача, які багато відомостей надавали з чужих слів, що не може бути показаннями свідків. Експерти в судовому засіданні вказали, що зробили висновки на підставі наявних матеріалів, що були однобокими, тобто лише з позицією позивача. В цілому висновок експертного дослідження ґрунтується на припущеннях як експертів так і письмових пояснень осіб, які були допитані в судових засіданнях в якості свідків.

На підставі вищевикладеного, суд ставиться критично до висновку №19/20 від 07.12.2020 та показань свідків.

Фотографії долучені до матеріалів справи не можуть прийматися до уваги як свідчення знаходження відповідачки та ОСОБА_3 в шлюбних стосунках. Крім того, суду не відомо, дати їх вчинення, зазначення таких дат представником відповідача не може бути доказом дійсності таких дат.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами другою, третьою та четвертою статті 1254 ЦК України закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225і 231 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 чинного ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 чинного ЦПК України).

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Хоча й висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року (частина шоста статті 81 чинного ЦПК України).

Клопотання про призначення експертизи сторонами не заявлялися. Надане позивачем експертне дослідження не містить категоричності, а оцінка поясненням експертів надана вище.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті.

Не відповідність волі ОСОБА_3 при складенні заповіту чи перебування його в стані, що перешкоджав усвідомлювати значення своїх дій чи психологічний тиск здійснюваний на нього, позивачем доказано не було.

Позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені.

Верховний суд у постанові від 30.11.2022 при розгляду справи ;757/23617/15-ц зробив висновок, що для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним. Похідна вимога про визнання права власності на спадкове майно відповідно також задоволенню не підлягає.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

ОСОБА_22 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду 08.12.2022 з заявою про розподіл судових витрат, якою просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 61 900 грн.

24 червня 2020 року між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Акуліч та партери» було укладено договір про надання правової допомоги №05/06/20 (т.1 а.с.112-113).

Представництво інтересів відповідача у судових засіданнях здійснював ОСОБА_4 та в останніх засіданнях ОСОБА_22 .

Згідно додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 24.06.2020 сторони погодили вартість виконання окремих дій (т.3 а.с.158-159).

Згідно додатку №5 о Договору про надання правової допомоги від 24.06.2020 гонорар адвоката становить 61 900 грн (т.3 а.с.160).

Згідно вищевказаного додатку до послуг адвоката включені навіть не надані послуги такі як складення заяви про зняття заходів забезпечення позову та отримання рішення.

Згідно меморіальних ордерів ОСОБА_2 сплатила правову допомогу у розмірі 38 000 грн (т.3 а.с.161-165).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 6 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд враховує відсутність заперечень позивача щодо клопотання представника відповідача, але зазначає, що адвокат Нестерук О.В. направила заяву позивачу 08.12.2022, тобто часу для підготовки заперечень було недостатньо.

Позивач є особою з інвалідністю першої групи, інтереси позивача в суді представляв адвокат Маркаров І.Р., який на разі знаходиться на службі в Збройних Силах України.

З огляду на вищевикладене, враховуючи на разі реальну суму сплачену відповідачкою, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 грудня 2022 року.

Суддя: В.Я. Бондар