ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/581/22 Провадження № 4-с/636/5/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою про визнання бездіяльності начальника та виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області незаконною та зобов`язанням вчинити певні дії.

В обґрунтування своєї скарги скаржник посилається на те, що в Краматорському ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 12212797 на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2009 по справі №2-68/2009р. про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 250,00 грн. щомісяця, починаючи з 22.08.2008 та до повноліття дитини. Вважає, що розрахунок заборгованості по аліментами підлягає перегляду, оскільки 28.08.2018 набув чинності Закон України, яким встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, а відтак розмір аліментів, які стягуються на утримання дітей має бути приведений у відповідність із положенням цього Закону. В зв`язку з чим нею на адресу Краматорського ВДВС у Краматорському районі Донецької області було направлено заяву про перерахунок аліментів, в якій просила здійснити перерахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 . Нею була отримана відповідь, в якій зазначено, що рішенням суду розмір аліментів установлено в твердій грошовій сумі, а тому вони не мають можливості зробити перерахунок.

Начальником Краматорському ВДВС у Краматорському районі Донецької області надана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з підготовкою відзиву, однак відзиву на скаргу не надано.

Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, представником ОСОБА_4 надана заява про розгляд скарги за його відсутності та відсутності скаржника, в якій скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Начальник та державний виконавець Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області у судове засідання не з`явилися, про дату судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

За наведених обставин суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, адже її неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов таких висновків.

Статтею 124 Конституції України визначено, що рішення суду підлягає обов`язковому виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені заходи примусового виконання рішень, перелік яких не є вичерпним.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд встановив, що на примусовому виконанні в Краматорському ВДВС у Краматорському районі Донецької області перебуває виконавче провадження №12212797, відкрите за виконавчим листом, виданим Чугуївським міським судом Харківської області по справі № 2-68/2009 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 250,00 грн. щомісяця, починаючи з 22.08.2008 та до повноліття дитини.

Виходячи з розрахунку заборгованості по аліментах (а.с. 9, 10), здійсненого державним виконавцем, починаючи з серпня 2008 року по серпень 2021 року щомісяця нараховується заборгованість у розмірі 250,00 грн. Станом на 31.07.2021 заборгованість зі сплати аліментів відповідно до вищезазначеного виконавчого листа становить 38830,65 грн.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У ст. 182 Сімейного кодексу України надається перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а також зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, у зв`язку з чим визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Конкретний розмір аліментів визначається судом. Суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліментів певні обставини, якими можуть бути: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Попри таку різноманітність обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, їх мінімальний розмір визначається законом. Тобто, це той мінімум, який батьки зобов`язані витрачати на дитину, незалежно від всіх цих обставин (доходів, можливостей, наявності інших дітей).

Таким чином, на законодавчому рівні захищено право дитини на отримання аліментів не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягувачу не можуть виплачуватись аліменти в розмірі нижчому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір є гарантованим на рівні закону.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється щорічно Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року (дати набрання чинності Законом № 2475-VIII) виконавець повинен стягувати з боржника аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому, ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений СК України.

Таку позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), де зазначив про те, що законодавством, а саме частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Частиною першою ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 43 постанови Великої палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №682/3112/18 вказано, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Про це зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та неодноразово вказувалось в постановах Верховного Суду (постанова від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, постанова від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, ухвала від 4 грудня 2019 року № 280/1110/19, постанова від 22.04.2020 року у справі №335/31/14-ц).

Позиція, що рішенням суду розмір аліментів установлено в твердій грошовій сумі, є не законною, оскільки норма ч. 2 ст. 182 СК України не містить обмежень щодо її застосування при вирішенні питання стягнення аліментів як у частці від заробітної плати (доходу), так і у разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зайвий формалізм в даному випадку нівелює основну мету, яку ставив перед собою законодавець, встановлюючи та гарантуючи на рівні закону право дитини на отримання аліментів у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів збільшення мінімального їх розміру є підставою для автоматичного стягнення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності відповідним законом. При цьому, таке збільшення мінімального розміру аліментів не є зміною розміру аліментів, стягуваних на підставі рішення суду, в розумінні ст. 192 СК України, а являє собою виконання державним виконавцем вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення гарантованого розміру аліментів, передбаченого Сімейним кодексом України, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

З огляду на викладене, суд вважає, що державний виконавець, здійснюючи розрахунок без врахування норм чинного законодавства щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, діяв всупереч вимогам положень ст. 182 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, дії державного виконавця є неправомірними, а тому порушене право заявника підлягає поновленню шляхом зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розміру, визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, починаючи з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання дій начальника державної виконавчої служби що полягають у наданні відмови та непроведенні перерахунку аліментів протиправними та зобов`язання його здійснити розрахунок існуючої заборгованості за періодичними платежами по аліментним зобов`язанням боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 12212797 у відповідності до приписів закону, є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат заявником надано договір про надання правової допомоги від 04.02.2022, укладений між адвокатом Івановим О.А. та Тереховою Л.Ю., додаток № 1 до Договору від 04.02.2022, попередній розрахунок від 04.02.2022, акт виконаних робіт від 04.02.2022, товарний чек від 04.02.2022, довідка про оплату юридичних послуг адвоката від 04.02.2022, попередній розрахунок суми судових витрат, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 2147 Іванова О.А., Ордер на надання правничої допомоги від 04.02.2022 (а.с. 15-20).

Також вказана сума судових витрат була вказана у скарзі, і будь-яких заперечень органом ДВС про зменшення розмір витрат на правничу допомогу чи відмову у стягнення судових витрат не надавалося.

Оскільки скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 452 ЦПК України суд стягує з державної виконавчої служби на користь скаржника, понесені ним витрати за надання правової допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-260, 268, 447-452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області задовольнити.

Визнати неправомірними дії начальника Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Волкогон О.В. та головного державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Запорожець І., що полягають у наданні відмови та непроведенні перерахунку аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні № 12212797 з 28 серпня 2018 року з урахуванням мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати начальника Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Волкогон О.В. та головного державного виконавця Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Запорожець І. здійснити перерахунок аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом № 2-68/2009, виданим Чугуївським міським судом Харківської області, в межах виконавчого провадження № 12212797 з урахуванням мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 28 серпня 2018 року та в подальшому стягувати аліменти з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя

Повний текст виготовлений 23.12.2022.