Справа № 357/8058/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмоли О. Я. ,

при секретарі Пустова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про визнання фіктивним розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Білоцерківського відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), та просить суд визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , анулювати актовий запис №65 від 16.03.2018 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , складений 16.03.2018 Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС Київської області.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що ОСОБА_1 з 24.09.2013 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу спільних дітей не мали. 16.03.2018 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано, про що Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ Київської області складено відповідний актовий запис № 65 від 16.03.2018 року. Позивач зазначає, що розірвання шлюбу було формальним, оскільки причиною слугувало не реальне бажання розірвати шлюб та припинити взаємні права та обов`язки подружжя, а намір чоловіка захистити матеріальний стан сім`ї, через його боргові проблеми в справах, щоб унеможливити звернення стягнення на спільне майно подружжя. Вказує, що факт розлучення жодним чином не змінив сімейного життя колишнього подружжя, вони продовжували проживати разом однією сім`єю та фактично перебували у сімейних відносинах і надалі проживали разом однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, підтримували сімейно-шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет та спільні інтереси. 29.07.2022 року загинув ОСОБА_3 під час захисту Батьківщини. Окрім позивача, спадкоємцями померлого ОСОБА_3 є його мати - ОСОБА_2 , але спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. Оскільки фактично розірвання шлюбу не призвело до наслідків припинення шлюбних стосунків, а визнання шлюбу фіктивним необхідно позивачу для реалізації права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Відповідач Білоцерківський відділ ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання свого представника не направили, до суду надійшов лист про розгляд справи за відсутності представника відділу, згідно чинного законодавства. Відповідач повідомив, що розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_5 було проведене у їхній присутності, заява та актовий запис підписані особисто, їм роз`яснено правові наслідки розірвання шлюбу відповідно до чинного законодавства, а також відповідач долучив копію актового запису про розірвання шлюбу № 65, повний витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, копію заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, копію заяви про перенесення терміну реєстрації розірвання шлюбу.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду письмові пояснення в підтримання позовних вимог, просить позов задовольнити. А також повідомила, що про розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично дізналась на похоронах свого сина ОСОБА_3 , протягом всього часу та до моменту загибелі сина, подружжя проживало однією родиною, вели спільний побут, спільно приїздили до ОСОБА_2 в гості, допомагали їй з веденням сезонних сільськогосподарських робіт, вважає, що розірвання шлюбу носило виключно фіктивний характер. Третя особа просила провести розгляд справи за її відсутності.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 08.09.2022 року відкрив провадження по справі в загальному порядку, призначив підготовче засідання. (а.с. 22-23)

11.10.2022 року представник позивача ОСОБА_4 подав суду заяву про закриття підготовчого провадження по справі без участі представника, позовні вимоги підтримав. (а.с. 28)

11.10.2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 34)

11.10.2022 року на адресу суду надійшов лист Білоцерківського відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області про розгляд справи за відсутності представника відділу згідно чинного законодавства (а.с. 38-44).

01.11.2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_2 . (а.с. 46)

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 24.09.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1321, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . (а.с. 7)

Встановлено, що 07.02.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як подружжя яке не має дітей, подали до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області заяву про розірвання шлюбу, в якій зокрема, - зазначено, що вони за взаємною згодою просять розірвати шлюб у встановленому законодавством порядку; також зазначено, що з умовами розірвання шлюбу вони ознайомлені, про відповідальність за повідомлення завідомо неправдивих відомостей відділу ДРАЦС попереджені. (а.с. 43)

Встановлено, що 16.03.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ Київської області складено відповідний актовий запис № 65 від 16.03.2018 року. (а.с. 8)

Встановлено, що 29.07.2022 року ОСОБА_3 загинув поблизу населеного пункту Дмитрівка Харківської області під час захисту Батьківщини. (а.с. 14)

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Суд звертає увагу, що відповідачем по справі зазначений Білоцерківський відділ ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) і саме до нього пред`явлені позовні вимоги. Під час підготовчого провадження стороною позивача не було заявлено клопотань про залучення інших співвідповідачів, оскільки, представник позивача вказує на відсутність спору з іншими спадкоємцями ОСОБА_3 , а третя особа ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує. При цьому, позивачем не оскаржуються дії відповідача.

Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано вимоги до відповідача та Білоцерківський відділ ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) не є належним відповідачем по даній справі.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно положень ст. 106 СК України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

У ст. 108 СК України передбачено визнання розірвання шлюбу фіктивним. Так, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року в справі № 461/6692/16-ц (провадження № 61-46020св18) зроблено висновок, що розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому, для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2)подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд і у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 640/14618/18 (провадження № 61-402св20).

З метою підтвердження заявлених вимог позивач просила допитати в судовому засіданні свідків.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сусідкою позивача з 2011 року. Позивач зі своєю мамою купили квартиру в їх будинку та проживали разом. У 2013 році ОСОБА_8 вийшла заміж, святкували весілля. З 2015 року позивач зі своїм чоловіком ОСОБА_9 проживали разом по сусідству, бачила його часто. В березні 2022 року ОСОБА_9 пішов на війну, про розірвання шлюбу свідку не було відомо.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що давно товаришує з позивачем, є кумами. В 2020 році від ОСОБА_11 свідок дізналась про розірвання його шлюбу, сказав, що треба було розірвати шлюб через борги, кредити. Востаннє свідок бачила ОСОБА_9 на його день народження. Похорони були в Чернівецькій області де мешкає його мати. Свідку невідомо де було зареєстроване місце проживання ОСОБА_11 . Свідку відомо, що подружжя ОСОБА_5 разом купували побутову техніку, зокрема пральну машину.

Аналізуючи надані докази по справі, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та переконливими доказами факту, що колишнє подружжя ОСОБА_5 не мало наміру в березні 2018 року припиняти шлюбні відносини. При цьому, слід зазначити, що показання свідків не можуть бути єдиними доказами по справі.

Крім того, позивачем не надано належних доказів в підтвердження відсутності укладених інших шлюбів, після 16.03.2018р., як позивачем так і ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 ні він, ні його колишня дружина ОСОБА_1 не порушували питання про фіктивність розірвання шлюбу і лише через місяць після смерті ОСОБА_3 , остання звернулася до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним з метою отримання спадщини. При цьому, позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, ні рухомого, ні нерухомого майна за ОСОБА_3 не зареєстровано. Також, позивач повідомила, що в період проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , не набували в спільну власність вартісних речей (житла, автомобілів). Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 було помешкання його батьків в Чернівецькій обл.

Відсутні підстави вважати, що дії колишнього подружжя ОСОБА_5 після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, а той факт, що вони певний період мешкали в одній квартирі, сам по собі вказаних висновків суду не спростовує.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 було фіктивним, та було зумовлено саме через можливі боргові проблеми в його справах та з метою неможливості звернення стягнення на спільне майно, захисту матеріального стану сім`ї, оскільки, доказів наявності спільного майна у колишнього подружжя, наявності боргових проблем (кредитних справ, рішень про стягнення заборгованості, наявності відкритих виконавчих проваджень) суду не надано.

Відсутні безперечні факти, які підтверджують існування в ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Є припущенням та не доведеною обставина, що ОСОБА_3 не мав намір розривати шлюб, вважав фіктивним розірвання стосунків з позивачем. Відсутні докази, що колишнє подружжя намагалося офіційно відновити шлюбні стосунки. Позиція позивача в даному спорі стосується її власної оцінки стосунків з ОСОБА_3 , вигідної їй на даний час.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Проте, матеріалами справи не підтверджується та позивачем не доведено в спірних правовідносинах постійне ведення колишнім подружжям спільного побуту, бюджету, наявність взаємного матеріального забезпечення, взаємних прав та обов`язків.

Доказів, що після розірвання шлюбу 16.03.2018 року колишнє подружжя ОСОБА_5 продовжували проживати однією сім`єю, і не мали наміру припинити шлюбні відносини, як того вимагають положення ст. 108 СК України для визнання розірвання шлюбу фіктивним, суду не надано.

Отже, позивач не довела наявність умов, за яких розірвання шлюбу із ОСОБА_3 можливо визнати фіктивним.

Ураховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: ОСОБА_2 про визнання фіктивним розірвання шлюбу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.12.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола