РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02.12.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Титикайло І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Позов мотивує тим, що 12 квітня 2022 року Франківським районним судом м.Львова проголошено вирок у справі №465/10367/21, який набрав законної сили 23.05.2022 року, відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України. Відповідно до вищевказаного вироку відповідач вчинив декілька крадіжок по відношенню, зокрема і позивачки, чим завдав їй матеріальної шкоди в розмірі 5500,00 грн.; вину у вчиненому визнав повністю. Зазначає, що під час судового провадження цивільний позов нею не заявлявся. Окрім цього, вказала, що вчиненим правопорушенням їй спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, страхом та нічним безсонням. Вказує, що вона самостійно виховує двох дітей, оскільки її чоловік призваний на службу у ЗСУ за мобілізацією, та використовує велосипед для супроводу дітей у школу, садочок, гуртки.

Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 5500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 14500,00 грн.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, щодо винесення заочного рішення суду не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого, відзив на позовну заяву у встановлений судом термін не подав, будь-яких заяв чи клопотань від такого не надходило.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2022 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання: -за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; -за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; -за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточно ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_2 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 21.10.2021 року до 24.03.2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки. Покладено на ОСОБА_2 обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На даний час вищевказаний вирок суду набрав законної сили, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень.

Як встановлено вироком суду, 17.10.2021 року приблизно о 01:50 год. ОСОБА_2 , перебуваючи у під`їзді загального користування будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, пошкодивши троси захисних замків вартістю 500 грн. кожен, таємно викрав належні ОСОБА_1 велосипед марки «Azimun Shok» вартістю 1500 грн. та велосипед марки «MCkenzi» вартістю 2500 грн., а також закріплені на вказаних велосипедах засоби освітлення вартістю 500 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5500 грн.

Допитаний у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 та ч.1 ст.309 КК України визнав повністю, по епізоду крадіжки велосипедів від 17.10.2021 року зазначив, що велосипеди вкрав з під`їзду будинку по АДРЕСА_1 , розірвавши троси захисту, а в подальшому продав їх; про вчинене шкодує, просить суворо його не карати, дати шанс довести можливість вести законослухняний спосіб життя та своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Оскільки вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 та ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України вже була встановлена вироком Франківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2022 року, ухваленого на основі викладених у ньому доказів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача в частині відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди завданої вищевказаним правопорушенням підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до роз`яснень, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача. Позивач внаслідок втрати викраденого велосипеда витрачала час на участь у процесуальних та слідчих діях. Після вказаних подій у неї підвищене почуття тривоги щодо збереження свого майна, виникло почуття незахищеності перед протиправними діями інших осіб, що викликає постійну занепокоєність, негативні зміни у психоемоційному стані.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивачки до відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 5000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає розумним та співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачці.

Визначений позивачкою розмір моральної шкоди в сумі 14500,00 грн. суд вважає завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, позивачкою не подано суду належних і допустимих доказів на підтвердження запропонованого нею розміру моральної шкоди у розмірі 14500,00 грн., тобто значно більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом.

Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, а також досліджені докази, суд приходить висновку, що між неправомірними діями відповідача та шкодою, завданою позивачці ОСОБА_1 , є безпосередній причинний зв`язок, відтак суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача щодо відшкодування шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопоршення, а тому позовні вимоги слід задовольнити частково.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Марків Ю.С.