Дата документу 06.12.2022 Справа № 334/7095/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7095/21 Головуючий у 1 інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/1475/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», ТОВ «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 січня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», та ним був укладений Кредитний договір № 0710/0108/45-002, за умовами якого він отримав кредит в сумі 60000 дол. США на строк до 14 січня 2028 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 січня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» укладений іпотечний договір № 0710/0108/45-002-Z-1, предметом іпотеки є належна йому квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

27 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2X2 Фінанс» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» продало, а ТОВ «2X2 Фінанс» купило нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Дії по відчуженню квартири були проведені в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та з порушенням порядку, визначеного ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Вимог від ТОВ «Діджи Фінанс» про намір продажу предмету іпотеки він не отримував. Також, ТОВ «Діджи Фінанс» не повідомляло його, як іпотекодавця, про наявність у нього заборгованості перед іпотекодержателем та її розмір, про намір укласти договір купівлі-продажу спірної квартири з третьою особою та про ціну продажу іпотечного майна, внаслідок чого він не зміг скористатися переважним правом викупу предмет іпотеки - спірної квартири в порядку, визначеному частиною другою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Примусове стягнення на предмет іпотеки відбулося без згоди власника, що є порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В нього станом на 01 січня 2014 року була відсутня прострочена заборгованість за кредитом, спірна квартира є єдиною його власністю та єдиним місцем проживання, площа квартири складає 53,0 кв.м. та не перевищує площі в 250 кв.м, отже, кредитний договір підлягає обов`язковій реструктуризації відповідно до положень п.7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».

23 липня 2021 року він направив ТОВ «Діджи Фінанс» заяву про реструктуризацію кредитного договору, яка товариством була проігнорована.

Вважав, що оскільки право власності ТОВ «Діджи Фінанс» на спірну квартиру було набуто в порушення статті 38 Закону України «Про іпотеки» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», всі подальші дії щодо наступного відчуження вказаного майна, в тому числі й щодо укладення договору купівлі-продажу від 27 серпня 2021 року на користь ТОВ «2X2 Фінанс» є незаконними, в зв`язку з чим він має право витребувати вказане майно у його останнього власника в порядку статей 387-388 ЦК України.

На підставі зазначеного просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 27 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950, витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння на його користь.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено продаж іпотекодержателем третій особі на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, дію мораторію було продовжено до 23 вересня 2021 року, строк на подання заяви на реструктуризацію встановлено до 23 липня 2021 року включно, заява про реструктуризацію була направлена у спосіб, визначений законом, помилковість висновків суду щодо пропуску ним строку подачі ТОВ «Діджи Фінанс» заяви про реструктуризацію, що не є предметом позову, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідачів судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання, призначене на 05 липня 2022 року на 11-00 год. учасників справи було викликано шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією (т.1, а.с. 219- 240).

Поштові конверти з вказаними судовими повістками на адресу відповідача ТОВ «2Х2 Фінанс» були повернуті до суду з відміткою установи пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.1, а.с.228-229, т.2, а.с.3-6 - повторно).

Згідно частини 3, 5 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Частиною 1 статті 130 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

За приписами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання, чи перебування особи, повідомленого цією особою.

В судове засідання відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та їх представники, які повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились.

Справа кілька разів призначалась до розгляду: на 02 серпня 2022 року на 11 год. 00 хв., 06 вересня 2022 року на 14 год. 40 хв., 04 жовтня 2022 року на 10 год. 40 хв., 25 жовтня 2022 року на 14 год. 40 хв., 22 листопада 2022 року на 14год. 40 хв., 06 грудня 2022 року на 15 год. 20 хв., проте відповідач ТОВ «2Х2 Фінанс» та його представник жодного разу до суду не з`явились не зважаючи на те, що судові повістки на всі судові засідання своєчасно направлялись судом на їх адресу, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідно: т.2, а.с.92-93 на судове засідання 02.08.2022 року; т.2, а.с.115-117, 126-128 на судове засідання 04 жовтня 2022 року; т.2, а.с.187-188 - на судове засідання 25 жовтня 2022 року; т.2, а.с.203 - на судове засідання 22 листопада 2022 року; т.3, а.с.43-45 - на судове засідання 06 грудня 2022 року, які повернулись з позначкою установи пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», а також та відповідні оголошення на сайті апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Окрім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З поведінки відповідача ТОВ «2Х2 Фінанс» вбачається, що він недобросовісно виконує свої процесуальні обов`язки в ході розгляду цієї справи, що виявляється у системному неотриманні судових повісток за місцем знаходження, що призвело до тривалого розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки справа неодноразово призначувалась до розгляду.

За приписами п.3ч.8 ст. 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відмову отримати повістку є днем вручення судової повістки.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у судове засідання відповідача ТОВ «2Х2 Фінанс» та ухвалив розглядати справу апеляційним судом у судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю представника позивача Панібратенка О.О. та представника відповідача ТОВ «Діджи Фінанс».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю визначених законом підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним і у зв`язку із цим відсутністю підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Матеріалами справи підтверджено, що 14.01.2008 року ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири набув у власність квартиру АДРЕСА_2 пороги, загальною площею 53,0 кв.м., що підтверджується відповідним договором (т.1, а.с. 26-28).

14.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № 0710/0108/45-002 (далі - Кредитний договір), за умовами якого позивач, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , отримав кредит в сумі 60 000 доларів США для здійснення розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 пороги, загальною площею 53 кв.м. на строк до 14.01.2028 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,50% річних (т.1, а.с. 11-18, 102-107).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором 14.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений Іпотечний договір № 0710/0108/45-002-Z-1 (далі - Іпотечний договір), за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ВАТ «Сведбанк» квартиру АДРЕСА_2 пороги (т.1, а.с. 19-25, 66-68).

02.09.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за Іпотечним договором на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладеного між ТОВ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» (т.1, а.с. 84), а також Договору про відступлення прав вимоги № 2303/К/1, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» (т.1, а.с.99-100).

28.12.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги за Кредитним договором від 23.12.2020 року № 0710/0108/45-002, в якому повідомило про відступлення прав вимоги за Кредитним договором, банківські реквізити нового кредитора, наявність заборгованості в розмірі 2 365 159,81 гривень. Зазначене повідомлення містить вимогу про виконання зобов`язань за Кредитним договором в тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги та роз`яснення, що наслідками невиконання вимоги є набуття співвідповідачем права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором або укладення ним з будь-якою особою договору купівлі-продажу предмета іпотеки від свого імені. Повідомлення, яке направлено ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_3 , повернуто ТОВ «Діджи Фінанс» з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

18.02.2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» повторно направило ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_3 , аналогічну Вимогу про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» від 20.01.2021 року № 0710/0108/45-002-Z-1/2. Поштові відправлення не вручені ОСОБА_1 та повернуті ТОВ «Діджи Фінанс» з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Вказані обставини підтверджуються відповідними повідомленнями та вимогами, описами вкладення у цінний лист, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, довідками про причини повернення/досилання (Ф.20) (т.1, а.с. 109-121).

Відповідно до Висновку ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» про вартість об`єкта оцінки від 12.08.2021 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 12.08.2021 року становить 214 376,25 гривень (т.1, а.с. 122).

27.08.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс», яке є представником продавця ОСОБА_1 , та ТОВ «2Х2 Фінанс» укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950 (далі - спірний договір), відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» продало ТОВ «2Х2 Фінанс» нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить позивачу ОСОБА_1 . Право продажу вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержателю Іпотечного договору, Договору купівлі-продажу прав вимоги, Договору № 2303/К/1 про відступлення права вимоги (т.1, а.с. 64-65).

Пунктом 1 спірного договору нерухомого майна визначено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 14 січня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. за реєстровим номером №83, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 14 січня 2008 року №5294722, право власності зареєстровано 16 січня 2008 року ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за номером запису: 38164 в книзі 273, реєстраційний номер майна: 15376094.

За приписами частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови Іпотечного договору (пункт 11) та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Згідно з пунктом 11 Договору іпотеки належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Діджи Фінанс» вимоги від 23.12.2020 року та 20.01.2021 року надіслало ОСОБА_1 за адресою, зазначеною ним в Іпотечному договорі ( АДРЕСА_4 ), а також за адресою предмета іпотеки ( АДРЕСА_1 ).

Отже, належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця про вимогу стосовно усунення порушення слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в пунктах 55, 57, 60 постанови від 29.09.2020 року, ухваленій у справі № 757/13243/17, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що твердження позивача про те, що йому не надсилалось повідомлення-вимога про усунення порушень не відповідає обставинам справи та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду в частині пропуску позивачем строку подачі ТОВ «Діджи Фінанс» заяви про реструктуризацію колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки позовна заява не містить вимог про визнання неправомірності дій ТОВ «Діджи Фінанс» щодо не проведення реструктуризації та зобов`язання вчинити певні дії провести реструктуризацію, а отже не є предметом розгляду цієї справи відповідні дії товариства з цього приводу, а також обставини, які пов`язані з проведенням реструктуризації.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» колегія суддів виходить з такого.

Згідно з положеннями законодавства, умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для реєстрації за ТОВ «2Х2 Фінанс», як іпотекодержателем, права власності на спірне нерухоме майно, оскільки предмет іпотеки - квартира за адресою: АДРЕСА_1 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як ця квартира є предметом іпотеки та виступає на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту у доларах США, загальна площа спірної квартири (53,0 кв. м) не перевищує 140 кв. м, у власності позивача відсутнє інше нерухоме житлове майно і спірна квартира була фактичним місцем його проживання з 2008 по 2021 роки.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19); від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), а також Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 336/5387/17 (провадження № 61-9445св20), Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 524/3862/20 (провадження № 61-253св22).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 27.08.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс» з дотриманням вимог, встановлених статтями 35 та 38 Закону України «Про іпотеку», та на нього не поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

У зв`язку з чим у позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивача в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, заявлені на підставі положень статті 387 ЦПК України, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У пунктах 69-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Згідно з положеннями частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Реституція застосовується саме у спорах про визнання правочинів недійсними або нікчемними і полягає у поновленні порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою порушене право особи, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

Реституція - це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

У справі, що переглядається, вимога про застосування реституції полягає у скасуванні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (предмет іпотеки), який відчужено ТОВ «Діджи Фінанс» із порушенням вимог закону.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 лютого 2921 року, ухваленій у справі №278/3367/19-ц.

Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу від 27.08.2021 року, зазначений договір укладений між продавцем ОСОБА_1 , представником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», та покупцем -ТОВ «2Х2 Фінанс» (т.1, а.с. 64-65).

Отже, за договором купівлі-продажу від 27.08.2021 року позивач ОСОБА_1 є стороною договору.

ТОВ Діджи Фінанс» не мало права на відчуження іпотечного майна жилої квартири АДРЕСА_2 пороги, від імені ОСОБА_1 , оскільки не отримало згоди іпотекодателя відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У своєму позові ОСОБА_1 не просив застосувати наслідки недійсного правочину - двосторонню реституцію, скасувавши реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», а позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння в даному випадку не є ефективним способом захисту, а тому задоволенню не підлягають.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ТОВ Діджи Фінанс» завив клопотання про залишення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння без розгляду у зв`язку з тим, що представник ОСОБА_1 - адвокат Працевитий Г.О. діяв в суді першої інстанції без наданих йому повноважень, оскільки в ордері від 15.09.2021 року відсутні підпис керівника адвокатського бюро Юрконсалт «Геннадія Працевитого» та печатки.

За приписами ст. ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю, або частково.

Відповідно до вимог ст.356 ЦПК України апеляційна скарга подається в письмовій формі.

В апеляційній скарзі мають бути зазначені: 1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) рішення або ухвала, що оскаржуються; 5) в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); 6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; 7) клопотання особи, яка подала скаргу; 8) дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується; 9) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

До апеляційної скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися; 2) копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи; 3) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 4) докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності).

Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені у статті 374 ЦПК України, зокрема, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ТОВ «Діджи Фінанс» не оскаржував рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року у цій справі.

До позовної заяви дійсно долучено ксерокопію ордеру адвоката Працевитого Г.О. від 15.09.2021 року, виданого адвокатським бюро Юрконсалт «Геннадія Працевитого» на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 03.09.2021 року ОСОБА_1 , підписи та печатка на якій не видно (т.1, а.с.10).

Проте, матеріали справи містять оригінал ордеру адвоката Працевитого Г.О., виданого адвокатським бюро Юрконсалт «Геннадія Працевитого» 17.11.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 03.09.2021 року ОСОБА_1 з підписами та печаткою адвокатського бюро.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться оригінал ордеру адвоката Димитрашка Дениса Володимировича, виданого адвокатським бюро Юрконсалт «Геннадія Працевитого» 17.11.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 03.09.2021 року ОСОБА_1 з підписами та печаткою адвокатського бюро (т.1, а.с.173).

Апеляційним судом в судовому засіданні 06 грудня 2022 року оглянутий оригінал договору про надання правової допомоги б/н від 03.09.2021 року (далі - договір про надання правової допомоги), укладений між Клієнтом ОСОБА_1 та адвокатським бюро Юрконсалт «Геннадія Працевитого» в особі керуючого бюро адвоката Працевитого Геннадія Олександровича, за змістом пункту 2.2 якого Клієнт надає Адвокату всі права, в тому числі процесуальні, які надано законом позивачу, цивільному позивачу, третій особі, стягувану, відповідачу, боржнику та інше. Адвокату надається право представляти права та інтереси клієнта(бути представником) в усіх судових установах України, а також органах державної влади та місцевого самоврядування, на підприємствах та організаціях, органах МВС України, прокуратури. Адвокату надається право на подання та підписання усіх документів, необхідних для виконання доручень Клієнта, в тому числі й від імені Клієнта (т.3, а.с.96-97).

Відповідно до пункту 2.3 договору про надання правової допомоги Адвокат має право залучати інших адвокатів (адвокатські бюро, об`єднання) для виконання вказаного договору та надання правової допомоги Клієнту.

Повноваження представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 перевірено судом першої інстанції в судовому засіданні 17 січня 2022 року, про що свідчить протокол судового засідання, зауважень на який з боку відповідачів матеріали справи не містять.

За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» про залишення позову без розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, знайшли часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому відповідно до п.2,4 ч.1 ст.3376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», ТОВ «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 27 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1950 , в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року у цій справі скасувати ти прийняти постанову наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 27 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 1950.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова