УХВАЛА

5 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 310/10625/18

провадження № 61-7166св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження з власної ініціативи питання зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів, визнання договорів припиненими, скасування рішення про державну реєстрацію, відновлення права власності за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в інтересах якого діє адвокат Ременюк Тетяна Олександрівна, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Прінь І. П., та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного

товариства (далі - АТ) «Укрсоцбанк» та виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію, відновлення права власності.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 9 липня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку (далі - АКБ СР) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 уклали договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ, згідно з умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, яке буде здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 14% річних та комісій, в межах максимального ліміту заборгованості до 59 400 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 8 липня 2018 року.

Укладеними цими ж сторонами додатковими угодами № 2 від 16 липня

2009 року та № 3 від 19 лютого 2010 року сторони внесли зміни до вказаного договору, а саме кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами (траншами) зі сплатою 15,43% річних в межах максимального ліміту заборгованості до 63 676,52 доларів США та з кінцевим терміном повернення кредиту до 8 липня 2023 року.

Належне виконання зобов`язань позичальника за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 відповідно до укладеного 9 липня 2008 року банком з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 іпотечного договору №08-330/П/024-КЛ-І, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О. В. та зареєстрованого за № 2029.

Пунктом 4.1 іпотечного договору сторони погодили право іпотекодержателя задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 20 червня 2011 року задоволено позов банку та звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ

від 9 липня 2008 року в загальному розмірі 604 425,17 грн. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

Вказував, що у грудні 2018 року він дізнався про прийняття державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С. О. рішення від 28 листопада

2018 року про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного застереження.

На думку позивача, вказані дії незаконними, оскільки в 2011 році банк скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки, обравши згідно з пунктом 4.6.1 іпотечного договору спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - за рішенням суду.

Крім того, право власності на вказану квартиру набуто АТ «Укрсоцбанк» під час дії мораторія, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В порушення пункту 6.2 іпотечного договору та порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, АТ «Укрсоцбанк» не повідомляло ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про намір набути право власності на предмет іпотеки, тому державний реєстратор безпідставно зареєстрував право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Також, як вважав позивач, кредитний договір є припиненими в силу

статті 653 ЦК України, оскільки банк скористався правом на дострокове повернення кредиту в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 червня 2011 року у справі № 2-1475/11. Кредитний договір є припиненим у зв`язку із закінченням строку його дії.

Іпотечний договір позивач вважав припиненим на підставі частини першої

статті 17 Закону України «Про іпотеку» - у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

За таких обставин просив:

- визнати припиненими договір про надання відновлювальної кредитної

лінії № 08-330/П/024-КЛ, укладений АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1

9 липня 2008 року, та іпотечний договір № 08-330/П/024-КЛ-І, укладений цим банком з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3

9 липня 2008 року;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності з відкриттям розділу (індексний № 44343581) від 30 листопада 2018 року про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності від 28 листопада

2018 року (номер запису про право власності 29195421) за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 ;

- відновити право власності іпотекодавців на вказану квартиру.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 червня 2011 року, яким в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки, не виконано у зв`язку з дією мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заборгованість позичальника, яка визначена вказаним рішенням суду, ним не погашена, тому відсутні підстави для визнання припиненим кредитного договору.

Врахувавши, що основне зобов`язання не припинене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання припиненою іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вирішення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, суд першої інстанції зазначив про обрання позивачем неефективного способу захисту права.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Безухом М. І., та залишено без задоволення апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк».

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Скасовано запис про право власності № 29195421 від 28 листопада 2018 року, яким зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» право власності на квартиру

АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати припиненим основне зобов`язання, та іпотеки, якою забезпечене належне виконання такого зобов`язання.

Крім того, суд апеляційної інстанцій зазначив, що, приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав, державний реєстратор в порушення вимог частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), не перевірив подані йому документи на відповідність їх умовам іпотечного договору і безпідставно прийняв таке рішення за відсутності доказів вручення усім іпотекодавцям вимоги про усунення порушень, як того вимагає пункт 6.2 іпотечного договору.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що зазначена квартира використовується іпотекодавцями як місце постійного проживання та забезпечує зобов`язання за кредитом в іноземній валюті, тому на цю квартиру не може бути звернено стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, оскільки це суперечитиме Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі, і шляхом реєстрації права власності

за АТ «Укрсоцбанк».

Надаючи оцінку ефективності обраному позивачем способу захисту права, апеляційний суд врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), згідно з яким належним способом захисту права або інтересу позивача у подібних правовідносинах є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію права, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Апеляційний суд зазначив, що позивач, крім вимоги про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію права, просив також скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 29195421

від 28 листопада 2018 року.

У квітні 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Ременюк Т. О. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував запис про реєстрацію права власності на іпотечну квартиру, оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 таких вимог не заявляв, а просив виключно скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію право власності. Допустивши таке порушення процесуального права, апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Суп апеляційної інстанції не врахував висновки щодо ефективності способу захисту права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18 (провадження № 11-474впп19), та в постанові Верховного Суду

у справі № 635/2208/16-ц (провадження № 61-23269св18).

На думку заявника, суд апеляційної інстанції помилково вважав оспорюване рішення державного реєстратора прийнятим з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1127, оскільки такого висновку суд дійшов без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 4 липня 2018 року у справі № 522/2732/16-ц (провадження № 14-240цс18), від 21 березня 2018 року

у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), і висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 910/6592/16.

Помилковим вважає заявник і висновок апеляційного суду про неможливість звернення стягнення на іпотечну квартиру під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки норми цього Закону не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» (на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя). Такий висновок викладений Верховним Судом

у постановах від 9 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц

(провадження № 61-10874сво18), від 18 грудня 2019 року у справі № 718/2468/18 (провадження № 61-5939св19), від 18 грудня 2019 року у справі № 712/15975/17 (провадження № 61-42676св18), від 15 січня 2020 року у справі № 127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18), від 15 січня 2020 року у справі № 607/2754/16-ц (провадження № 61-29694св18).

Ухвалою Верховного Суду від 3 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інтанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року справу № 759/5454/19 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що в доктрині приватного права та судовій практиці є усталеним, що для застосування віндикації між відповідачем та позивачем мають бути відсутні зобов`язально-правові відносини, порушення яких і стало причиною позбавлення позивача володіння своєю річчю, тобто право на віндикаційний позов надається лише суб`єкту речово-правових правовідносин. Тобто віндикація як спосіб захисту застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оспорено іпотекодавцем у суді, що є для іпотекодавця гарантією дотримання іпотекодержателем вимог закону щодо підстав та процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Тому належним та ефективним способом захисту позивача, який вважає, що його право порушене тим, що право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, зареєстроване за відповідачем (іпотекодержателем) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), є позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. Питання належного та ефективного способу захисту в контексті статті 37 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням впливу принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є першочерговим для вирішення позову про скасування рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що з огляду на обставини цієї справи є підстави для уточнення висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у її постанові

від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2022 року

справу № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22) прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Судові рішення у справі, які є предметом перегляду, та судове рішення

у справі, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що

у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої

статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 759/5454/19

(провадження № 14-81цс22).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 310/10625/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про захист прав споживачів, визнання договорів припиненими, скасування рішення про державну реєстрацію, відновлення права власності за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в інтересах якого діє адвокат Ременюк Тетяна Олександрівна, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 759/5454/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:С. О. Карпенко
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук