Справа № 591/7830/20
Провадження № 2/591/247/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Чмуневич М.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Бабченко І.О., ОСОБА_3

представника третьої особи - Тютюнник Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області та Сумської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Сумського міського відділу поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він став жертвою нападу ОСОБА_4 , який 28 грудня 2017 року близько 13 год. у під`їзді за місцем мешкання позивача завдав йому чисельні удари металевим прутком, спричинивши закритий перелом правої ліктьової кістки. За захистом своїх прав він звернувся до Сумського відділу поліції, яким 05 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне правопорушення №40000057 за кваліфікацією - ст.122 ч.1 КК України.

Слідчими Сумського міського відділу поліції ГУНП в Сумські області допущено відверту тяганину і непоодинокі порушення кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні вказаного провадження. Внаслідок бездіяльності посадових осіб органу досудового розслідування і неналежного використання визначених ст.40 КПК України повноважень, до цього часу не розслідувано обставин вказаного правопорушення, а діям ОСОБА_4 , що заподіяв йому тілесні ушкодження, не надано будь-якої правової оцінки.

Подібне становище із розслідуванням кримінального провадження будь-яким чином не співвідноситься із нормами національного і міжнародного права і грубо порушує вимоги низки законів України.

У кримінальному провадженні №40000057 є всі підстави вважати, що він зазнав страждання через психологічний стрес, неспокій і пригніченість, які посилювалися безпідставно тривалим досудовим розслідуванням і чисельними порушеннями вимог Кримінального процесуального Кодексу України.

Так, незважаючи на те, що розслідування даного кримінального провадження триває вже майже 3 роки, всупереч вимогам ст.9 КПК України по даному кримінальному провадженню не забезпечено проведення всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин спричинення позивачу тілесних ушкоджень, внаслідок чого до цього часу по провадженню не прийнято законного та обґрунтованого процесуального рішення.

Розслідування справи здійснюється хаотично, допити потерпілого і свідків проведено поверхово та без з`ясування обставин, що дали б змогу прийняти остаточне рішення за даним кримінальним провадженням. Більше того досудове розслідування фактично зведено до фіксації чуток і припущень щодо можливої відсутності у нього тілесних ушкоджень, хоча такі обставини спростовуються двома висновками судово-медичних експертиз, рентген знімками і первинною медичною документацією.

У травні 2019 року відповідачем допущено незаконне закриття кримінального провадження. Лише майже через рік, тобто 05 березня 2020 року заступником керівника Сумської місцевої прокуратури постанову слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області скасовано.

До цього часу частково невиконаними залишаються письмові вказівки, що надавалися ще 09 квітня 2020 року прокурором Сумської місцевої прокуратури Передерієм В.Г. Зокрема, не виконано пункти 1, 6, 7, 8 щодо звернення до суду з клопотанням про продовження строків досудового слідства; проведення одночасного допиту потерпілого та ОСОБА_4 ; допиту ОСОБА_4 з використанням поліграфу. Не інакше як образливою для нього є вимога прокурора про «встановлення чи наявні у нього психічні розлади здоров`я» (пункт №8 вказівок).

Натомість повноцінного виконання наданих прокурором вказівок до провадження долучено відповідь слідчого Зюзька В.С., зі змісту якої вбачається, що «виконання наданих вказівок неможливо через покладення слідства на нового слідчого, який не володіє їх матеріалами».

Поза увагою слідчого Зюзька В.С. залишається і надане 29 жовтня 2020 року представником позивача клопотання про активізацію досудового слідства та проведення певних слідчих дій.

Активізації розслідування не відбулося і після письмового звернення до Сумської місцевої прокуратури, та після визнання ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми бездіяльності слідчого при розслідуванні даного провадження. Навпаки при розгляді скарги його представника до суду навіть не надано матеріалів кримінального провадження №40000057 і судове засідання проведено за відсутності представників відповідачів.

Також відмічає, що деякі процесуальні документи кримінального провадження оформлено з порушеннями вимог ст.ст.104, 223 КПК України.

Приміром, протокол допиту ОСОБА_1 від 05 січня 2017 року не містить відміток про роз`яснення йому процесуальних прав; не всі аркуші протоколу проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2018 року підписані понятими та відсутні фототаблиці проведення такої слідчої дії тощо. Відтак, в силу порушень вимог ст.ст.86-89 КПК України такі докази є недопустимими.

Такий стан розслідування залишився поза увагою відомчого контролю підрозділу поліції і при цьому визначені ст.39 КПК України повноваження керівника органу досудового слідства (начальник слідчого відділу Якименко Т.І.) жодного разу не застосовувалися. Періодичні заміни слідчих: Галевича Р.В. на Пугача І.С., якого у подальшому на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 окрім плутанини, жодного позитивного результату не дали і не сприяли активізації досудового слідства по кримінальному провадженню №40000057.

Бездіяльності слідчих сприяла і відсутність належного процесуального керівництва з боку іншого відповідача - Сумської місцевої прокуратури, якою попри факти порушень з боку слідчого не використовувалися визначені ст.25 КПК України і ст.30 Закону України «Про прокуратуру» наглядові повноваження.

При розрахунку розміру завданої йому моральної (немайнової) шкоди він виходить із тривалості часу, упродовж якого не розслідується вчинений стосовно нього злочин, і таке становище залишається поза увагою процесуального керівника, сукупністю завданих бездіяльністю правоохоронних органів - відповідачів життєвих незручностей, а саме: погіршенням психологічного стану здоров`я, додаткових лікувань, напрузі у взаємовідносинах з сусідами, недовіри до дієвості роботи правоохоронних органів та невпевненості у сьогоденні. Більше того, внаслідок дій правоохоронних органів створено видимість його нещирості, а органи прокуратури взагалі піддали під сумнів його дієздатність і стан психічного здоров`я.

Вважає, що загальна сума завданої моральної (немайнової) шкоди є співвідносною з двадцятьма визначеними Законом України «Про прожитковий мінімум» прожитковими мінімумами для працездатних осіб, що на час звернення до суду дорівнює - 2270 грн., а тому розмір шкоди становить 45 000 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету у сумі 45000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідачів, а саме слідчими Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області при розслідування кримінального провадження № 40000057 та відсутності дієвого процесуального керівництва Сумської місцевої прокуратури за розслідування даного кримінального провадження.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

23 грудня 2020 року позивачем на виконання ухвали суду від 18 грудня 2020 року надано нову редакцію позовної заяви.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2020 року відкрите провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 24 березня 2021 року.

01 лютого 2021 року від представника Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду жодного допустимого доказу, з якого б було за можливо встановити вину, протиправну діяльність або бездіяльності поліцейських Сумського ВП ГУНП в Сумській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 40000057.

Позивач взагалі не зазначив, у чому саме полягає моральна шкода. Акцентує увагу, що звернення позивача до суду, прокуратури, слідчого (слідчих) не можна віднести до душевних страждань позивача, адже всі вище перелічені дії являють собою засоби захисту прав та інтересів особи (а.с.53-56).

08 лютого 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Верещагіна Д.Б. надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що із доводами відповідача погодитися не можливо, оскільки факти тяганини при розслідуванні кримінального провадження № 40000057 і допущені порушення кримінального процесуального законодавства є очевидними та підтверджуються матеріалами самого кримінального провадження, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми, протоколом розгляду стану досудового слідства при керівництві ГУНП в Сумській області тощо. Не можливо сперечатися з тим, що слідчими порушено «розумні строки» розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР більше 3 років тому назад.

Позовні вимоги довірителя стосуються бездіяльності правоохоронних органів (слідчих поліції і процесуального керівника прокуратури), які всупереч вимогам ст.ст. 2,9,38 ч.4 Кримінального процесуального Кодексу України проводили багатомісячне (37 місяців станом на час підготовки відповіді на відзив) досудове слідство за заявою позивача щодо побиття його ОСОБА_4 , тобто неправомірних дій вчинених ще 28 грудня 2017 у кримінальному провадженні №40000057, внесеному ще 05 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Завдану моральну шкоду довіритель обґрунтовує порушенням обов`язку держави в особі її правоохоронних органів (за даною позовною заявою - ГУНП в Сумській області і Сумської обласної прокуратури) зі здійснення захисту особи, суспільства та держави визначеного ст.ст.2, 8, 9 КПК України та ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в зв`язку з не проведенням ефективного та незалежного розслідування кримінального провадження №40000057 в «розумні строки».

Вимоги позову обґрунтовуються тим, що під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження за фактом спричинення довірителю середньої тяжкості тілесних ушкоджень і попередньою кваліфікацією ст.122 ч.1 КК України, яке триває і на сьогоднішній день зі значними порушеннями строків, неправомірними рішеннями, діями і тривалою бездіяльністю органів прокуратури та слідства йому завдано значної моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням характеру, обсягу заподіяних страждань, часу їх тривалості (37 місяців), розумності та інших обставин ОСОБА_1 обрахував в 45000 грн.

Бездіяльність органу внутрішніх справ під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, тобто не виконання визначених ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» повноважень, знайшла своє підтвердження у листах Сумської місцевої прокуратури, якою 09 квітня 2020 року надавалися відповідні вказівки щодо прискорення досудового розслідування, які на сьогодні частково не виконані.

У протоколі оперативної наради при заступнику начальника ГУНП в Сумській області констатовано факти тяганини слідства по кримінальному провадженню №40000057, не виконання слідчим вказівок процесуального керівника і наголошено, що за допущені порушення при розслідуванні кримінального провадження (пункт 4 протоколу наради) слідчий заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності, але відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України можливо обмежитись раніше застосованим наказом ГУ НП від 20 березня 2020 року №377 до слідчого дисциплінарного стягнення у виді зауваження.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року (справа №592/12577/20, провадження №1-кс/592/6186/20) встановлено протиправну бездіяльність слідчого органу, що є підтвердженням явної процесуальної несумлінності і неналежного процесуального керівництва під час проведення досудового розслідування.

На непоодинокі скарги на неналежне розслідування кримінального провадження ОСОБА_1 отримував формальні відповіді відписки, які лише підтверджують викладені позивачем обставини про те, що з боку слідчих дієвих заходів для організації ефективного розслідування не вживалось, а мало місце лише беззмістовне та бездієве листування.

У ході конфіденційної зустрічі із довірителем з`ясовано, що внаслідок дій та тривалої бездіяльності з боку відповідачів він зазнав душевних страждань, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити захист його законних прав у строк понад 3 роки досудового розслідування кримінального провадження породжує у нього недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьбі з процедурами, що наповнені лише формальним змістом, необхідністю витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту його прав.

Тривале уникнення винної особи від покарання за спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, призводить до моральних страждань довірителя, зумовлених тривалою невизначеністю обставин вчинення кримінального правопорушення, необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа (за заявою довірителя це - ОСОБА_4 ) уникає будь-якої юридичної відповідальності. На підтвердження отриманих позивачем моральних страждань у нього наявна відповідна медична документація та витяги з історії хвороби.

Через бездіяльність слідства і допущення непоодиноких порушень вимог ст.ст.86-89, 104, 223 КПК України створено штучні перешкоди для притягнення винного до кримінальної відповідальності. Приміром, упродовж 3 років слідчі так і не спромоглися оглянути місце події де 27 грудня 2017 року були спричинені тілесні ушкодження довірителю. Протокол допиту ОСОБА_1 від 05 січня 2017 року не містить відміток про роз`яснення йому процесуальних прав; не всі аркуші протоколу проведення слідчого експерименту від 30 жовтня 2018 року підписані понятими і відсутні фототаблиці та електронний носій з відеозаписом ходу проведення такої слідчої дії тощо. Внаслідок вчасного непроведенняі недбалості слідчих можливість здобуття частини доказів по справі на даний час втрачена.

Надмірна тривалість кримінального провадження створює передумови до звільнення особи, яка вчинила передбачене ст.122 ч.1 КК України правопорушення невеликої тяжкості, від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням визначених законодавством строків давності (а.с.61-64).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2021 року замінено у вказаній справі відповідачів Сумський міський відділ поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області та Сумську місцеву прокуратуру на належного відповідача - держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області та Сумської обласної прокуратури; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державну казначейську службу України.

24 березня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 15 липня 2021 року, 09 год. 30 хв. в зв`язку з заміною відповідачів.

06 квітня 2021 року від представника Державної казначейської служби України надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що проти позову заперечує враховуючи наступне.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення).

Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються.

Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Приписи Кримінального процесуального кодексу України про строки у досудовому розслідуванні регламентують тривалість, обчислення та наслідки їх закінчення. У кримінальному процесуальному законодавстві України строки встановлюються продовжуються й поновлюються. Чинним законодавством поняття «надмірності» чи «довготривалості» досудового розслідування не визначене.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю органу досудового розслідування, вважаючи незаконними процесуальні рішення з огляду на їх скасування слідчими суддями. Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, шо здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний переліг яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках діють правила частини шостої цієї статті, а саме шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішенню органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

При цьому належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта, є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, відповідне рішення установи вищого рівня, тощо. Відповідна позиція викладена в Постанові касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 686/16161/16-ц.

Позивач помилково вважає, що його права порушені і підставою для відшкодування шкоди слугує ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року, проте даною ухвалою суд лише зобов`язує слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області розглянути клопотання представника позивача.

Доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями посадових осіб органів досудового розслідування та реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності посадових осіб під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, що не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не порушує його права.

Отже доказів неправомірності дій працівників правоохоронних органів позивачем не надано. Більш того, позовна вимога про визнання дій чи бездіяльності відповідних осіб протиправними позивачем навіть не заявлена.

У позовній заяві відсутні посилання на стан здоров`я позивача, тяжкість чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В зв`язку з наведеним сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки позивач належним чином не обґрунтовує розмір позовних вимог в частині моральної шкоди.

Крім іншого, звертає увагу суду на те, що за результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Просить відмовити ОСОБА_1 , у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.99-100).

08 червня 2021 року від Сумської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що спричинення моральних страждань позивачем обґрунтовано неправомірною бездіяльністю Сумського відділу поліції ГУНП у Сумській області, не проведенням важливих слідчих розшукових дій, затягуванням строків досудового розслідування та недосягненням кінцевих результатів розслідування у кримінальному провадженні № 0000057 від 05 січня 2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З огляду на обставини, викладені ОСОБА_1 у позовній заяві, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення вимог ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил цивільної відповідальності. Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Отже необхідною підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади є наявність трьох умов: доведення неправомірності дій чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Норми закону покладають на позивача обов`язок доказування неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування, як підставу для відшкодування моральної шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Між тим, позивачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачами шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювача.

Зокрема у матеріалах справи відсутні рішення суду, якими визнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб органів поліції чи прокуратури незаконними або протиправними (яке може мати преюдиційне значення для справи). Також не вказано за яких подій, обставин, дій чи бездіяльності відповідачів спричинено моральну шкоду.

Разом з цим відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 82 ЦПК України обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи є: 1) вирок суду в кримінальному провадженні, 2) ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або 3) постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. При цьому суд, під час розгляду справи про правові наслідки таких дій, має право лише оцінити наявні докази в частині питання чи мали місце ці дії чи бездіяльність та чи вчинені вони цією особою.

При цьому правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Також зазначає, що Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства під час розгляду даної справи фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників поліції під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними.

Ураховуючи викладене, самі лише твердження ОСОБА_1 щодо неналежного здійснення досудового розслідування, тривалого затягування строків та недосягнення жодних кінцевих результатів у розслідувані не є належними та достатніми доказами на підтвердження протиправності, незаконності рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000057 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Факт прийняття слідчим Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області 04 травня 2019 року постанови про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, подальше її скасування заступником керівника Сумської місцевої прокуратури від 05 березня 2020 року, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, навпаки підтверджують здійснення органами прокуратури своїх конституційних обов`язків з питань здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, при цьому права та інтереси позивача були поновлені, враховуючи прийняття заступником керівника місцевої прокуратури постанови щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №171/189/17; від 23.01.2019 у справі №638/1413/17, від 30.01.2019 у справі №199/1478/17; від 13.03.2019 у справі № 454/1462/16-ц; від 11.09.2019 у справі №336/5519/18.

Таким чином позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльність ГУ Національної поліції в Сумській області чи Сумської обласної прокуратури, їх службових чи посадових осіб.

Окрім цього вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та шкодою.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У своєму позові ОСОБА_1 протиправними діяннями, які завдали йому моральних страждань визначає: довготривале досудове розслідування, погіршення психологічного стану здоров`я, додаткових лікувань, напрузі у взаємовідносинах із сусідами, недовіри до дієвості роботи правоохоронних органів та невпевненості в сьогоденні.

Проте такі твердження не доведено належними та допустимими доказами, тобто позивачем не підтверджено заподіяння шкоди, як складового елементу цивільної відповідальності.

Зокрема, будь-які факти спричинення душевних страждань, втрати здоров`я внаслідок дій чи бездіяльності посадових та службових осіб органів досудового розслідування із зазначенням причинно-наслідкового зв`язку між наявними захворюваннями та діями відповідачів відсутні.

Окрім цього, порушення, на думку заявника, його прав, як потерпілої особи у кримінальному провадженні не відноситься до вищевказаних критеріїв шкоди, а стосується загальних конституційних прав, відновлення яких і відбувається через призму здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Таким чином, позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області чи Сумської обласної прокуратури, їх посадових осіб, а також наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів, у зв`язку з цим підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди відсутні.

На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовної заяви (а.с.112-118).

15 червня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Верещагіна Д.Б. надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з доводами відповідача (а.с.124-128).

15 липня 2021 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. у розгляді справи №591/4821/21, провадження №1-кс/591/1925/21 підготовче засідання відкладено до 17 вересня 2021 року.

17 вересня 2021 року в підготовчому засіданні протокольною ухвалою суд оголошено перерву до 20 жовтня 2021 року для надання часу представнику позивача для направлення копій доказів учасникам справи та надання часу ознайомитися з ними та подати можливі заперечення.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 26 січня 2022 року, о 10 год. 00 хв.

26 січня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із зайнятістю головуючого в розгляді кримінальної справи на 23 березня 2022 року, о 11 год. 00 хв.

Враховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми.

Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року.

Справу призначено до розгляду на 13 червня 2022 року, о 10 год.00 хв.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представники відповідачів Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзивах на позов. Представник третьої особи Державної казначейської служби України заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у наданих суду письмових поясненнях.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що в провадженні СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження №0000057 від 05 січня 2018 року за ч. 1 ст. 122 КК України, розпочате за зверненням ОСОБА_1

05 січня 2017 року ст. слідчим Сумського ВП ГУНП в Сумській області Галевич Р.В. допитано потерпілого ОСОБА_1 , про що складено протокол допиту від 05 січня 2017 року (а.с.20-21).

30 жовтня 2018 року слідчим Сумського ВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області Пугач І.С. проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_1 (а.с.18-19).

Постановою Сумської місцевої прокуратури від 05 березня 2020 року скасовано постанову слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області Сахнюка М.В. від 04 травня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000057 як незаконну; внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В постанові зазначено, що 28 грудня 2017 року близько 13 год. 10 хв. ОСОБА_1 в під`їзді за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , отримав тілесні ушкодження. Проведення досудового розслідування за вказаним фактом доручено слідчому Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області Сахнюку М.В.

За результатами проведеного досудового розслідування слідчим 04 травня 2020 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Скасовуючи вказану постанову слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області, заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Удовиченко Р.А., зазначив, що вивченням матеріалів перевірки встановлено, що вказане рішення прийнято передчасно та незаконно, оскільки слідчим не виконані необхідні слідчі дії для встановлення істини по справі (а.с.9).

09 квітня 2020 року Сумською місцевою прокуратурою дано вказівки Слідчому Сумського ВП ГУНП в Сумській області Зюзьку В. по кримінальному провадженню №0000057 від 05 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (в порядку ст. 36 КПК України) (а.с.10-11).

17 квітня 2020 року слідчим Сумського ВП ГУНП в Сумській області Зюзько В. на ім`я прокурора Сумської місцевої прокуратури Передирія В. надана відповідь на вказівки по кримінальному провадженню №0000057, в якому вказує, що 17 березня 2020 року ним отримано матеріали даного кримінального правопорушення та за дорученням начальника відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та свободи ОСОБА_5 було прийнято дане кримінальне провадження до свого провадження.

18 березня 2020 року провадження було передано до Слідчого Управління ГУНП в Сумській області на перевірку законності прийнятих рішень по ньому.

Виконання вказівок неможливе, так як він новий слідчий у кримінальному провадженні та не володіє їх матеріалами.

Після повернення матеріалів кримінального провадження із слідчого Управління ГУНП в Сумській області, планується проведення всіх слідчих та процесуальних дій, зазначених в вказівках, а також інших слідчих (розшукових) дій для отримання відомостей, які мають значення для встановлення істини у даному кримінальному правопорушенні та досягнення кінцевого процесуального рішення (а.с.12).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк задоволено частково.

Зобов`язано слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000057 від 05 січня 2018 року за ч.1 ст. 122 КК України, розглянути клопотання від 29 жовтня 2020 року адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 у відповідності до ст. 220 КПК України (а.с.22-23).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року (справа №592/2434/21, провадження №1-кс/592/1313/21) скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк задоволено.

Зобов`язано слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000057 від 05 січня 2018 року за ч.1 ст. 122 КК України, розглянути клопотання від 23 лютого 2021 року адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 у відповідності до ст. 220 КПК України (а.с.70).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 червня 2021 року (справа №592/7289/21, провадження №1-кс/592/3725/21) скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №40000057, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 січня 2018 року розглянути клопотання адвоката Верещдагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 від 01 червня 2021 року в порядку та строки, встановлені статтею 220 КПК України (а.с.130).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 липня 2021 року (справа №592/8092/21, провадження №1-кс/592/4015/21) зобов`язано слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області Зюзько В.С. розглянути клопотання адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 від 03 червня 2021 року про проведення слідчих дій, повідомити адвоката Верещагіна Д.Б. про результати розгляду клопотання (а.с. 131).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 вересня 2021 року (справа №592/12385/210, провадження №1-кс/592/5847/21) скаргу адвоката Верещагіна Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області Зюзька В.С. розглянути клопотання №609 від 21 вересня 2021 року представника потерпілого ОСОБА_1 - адвоката Верещагіна Д.Б. про проведення певних слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженню № 40000057, згідно до вимог ст. 220 КПК України (а.с.190).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2021 року (справа №592/12444/21, провадження 1-кс/592/5864/21) зобов`язано слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області Зюзько В.С. упродовж трьох днів з дня отримання копії ухвали Д.Б. про результати розгляду клопотання від 21 вересня 2021 року №608 про вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 40000057 від 05 січня 2018 року (а.с.191).

Сумським відділом поліції ГУНП в Сумській області та Окружною прокуратурою м. Суми на ім`я ОСОБА_1 надавались відповіді про те, що по кримінальному провадженню № 0000057 проводиться досудове розслідування, вживаються заходи для встановлення істини по справі та прийняття остаточного процесуального рішення (а.с.82, 83, 84, 85, 86, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 134, 138-139).

05 березня 2020 року Сумською місцевою прокуратурою на адресу ОСОБА_1 , надіслано повідомлення, в якому зазначається про розгляд його скарги на рішення про закриття кримінального провадження №40000057. У листі зазначається, що вивченням матеріалів перевірки встановлено, що у провадженні слідчого Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області Сахнюка М.В. перебували матеріали кримінального провадження № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактом спричинення тілесних ушкоджень.

За результатами досудового розслідування слідчим 04 травня 2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Перевіривши матеріали кримінального провадження, Сумською місцевою прокуратурою вказане рішення слідчого скасовано, а матеріали кримінального провадження спрямовано керівництву слідчого відділу Сумського ВП ГУНП в Сумській області для організації проведення подальшого досудового розслідування, з одночасним наданням письмових вказівок.

При цьому роз`яснено, що статтями 303-307 КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора (а.с. 98).

На аркушах справи 182-188 міститься медична документація, яка засвідчує факт перебування позивача на обліку у лікаря-кардіолога.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, в якому зазначено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (див. mutatis mutandis $. 135 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. the UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; $. 95 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (див. mutatis mutandis § 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Встановлені в процесі слухання факти свідчать про надмірну тривалість досудового розслідування у справі. Розслідування триває понад три роки. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Частиною другою статті 113 КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Безпідставним є посилання відповідачів на обов`язкову наявність неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб державних органів, встановлених рішенням суду в іншій справі, як необхідної підстави для відшкодування збитків.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»; рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції», заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 9 червня 2021 року у справі №№ 761/27648/19.

Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України. Проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 45000 грн. 00 коп. завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідним стягнути з моральну шкоду у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Необхідність зазначення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910//23967/16.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу та приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково на суму 4 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 61, 209, 213-215, 216, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області та Сумської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 4000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області, місцезнаходження, місцезнаходження: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 23, .

Відповідач: держава Україна в особі Сумської обласної прокуратури, місцезнаходження: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, .

Третя особа: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Повне судове рішення виготовлене 23 червня 2022 року.

Суддя А.П.Сидоренко