ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/49/21 Головуючий суддя І інстанції Токмакова А. П.
Провадження № 22-ц/818/529/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В.. Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив спонукати відповідача ОСОБА_2 до виконання мирової угоди у справі №2-83/2008 та зобов`язати її провести продаж житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований у Валківському БТІ як власність відповідача, і кожній стороні буде належати по 1/3 частині грошової суми, одержаної від продажу домоволодіння, у тому числі 1/3 частина грошової суми належатиме сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка буде витрачена на купівлю житлової площі у вигляді квартири на його ім`я.

Позов мотивовано тим, що 19.09.2008 року ухвалою Валківського районного суду Харківської області у справі №2-83/2008 було затверджено мирову угоду, за умовами якої сторони домовилися виконати викладені вище дії, проте рішення суду ОСОБА_2 не виконала та не має наміру його виконувати. Примусове виконання можливе при оформленні ухвали суду, як виконавчого документа у відповідності до ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як зазначає позивач, 25.06.2019 року судом виправлена помилка, яка тривалий час була перешкодою для виконання ухвали суду від 19.09.2008 року та після виправлення помилки 03.10.2019 року він звернувся з письмовою вимогою до ОСОБА_2 щодо добровільного виконання ухвали суду, яка залишена нею без задоволення

Крім того, 03.10.2019 року він звернувся до приватного виконавця Родіна Г.В., який 02.12.2019 року відмовив у відкритті виконавчого провадження, оскільки спірна ухвала суду від 19.09.2008 року не відповідає вимогам виконавчого документа, а саме не містить всіх визначених законом реквізитів та примусових заходів до її виконання щодо боржника ОСОБА_2 .

Внаслідок цього він звернувся до Валківського районного суду Харківської області із заявою щодо приведення виконавчого документа ухвали суду від 19.09.2008 року у відповідність до вимог передбачених ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки на момент її постановлення вона відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. Але 22.12.2020 року заява була залишена судом без задоволення та запропоновано звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на абз.9 п.3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування ГПКУ судами першої інстанції», наполягав на викладених у позові обставинах. Вказав, що звернення з даним позовом надасть можливість усунути ті розбіжності закону, які були допущені раніше при постановленні ухвали суду у справі №2-83/2008. Вирішення спору між сторонами, на його думку, можливе тільки в разі спонукання до виконання мирової угоди, за якою слід зобов`язати ОСОБА_2 вчинити певні дії, а саме продати спірний житловий будинок з надвірними будівлями.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду № 914/2699/15 від 15.06.2018 року, вважає, що він має передбачене у ст. 16 ЦК України право на такий спосіб судового захисту свого права шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме продати житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважає, що вимога про спонукання до виконання мирової угоди не відповідає змісту та умовам угоди, виходить за межі угоди.

Вважає помилковим висновок суду, що підставою для відмови в задоволенні позовних вимог а саме спонукання виконання мирової угоди, є правова невизначеність самої мирової угоди. Вказує, що таке рішення є обмеженням його права на виконання рішення суду по справі №2-83/2008 року та виконанням визнаної судом мирової угоди, тобто позбавляє позивача на гарантію виконуваності та остаточності судового рішення щодо виконання мирової угоди.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, та відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача не відповідає змісту і умовам мирової угоди, виходить за межі як угоди, так і судових рішень, якими вона затверджена, та не відповідає дійсним обставинам справи і умовам, на яких сторони врегулювали свої правовідносини.

Але погодитись із такими висновками не можливо з огляду на таке.

Суд правильно виходив з наступних норм права та обставин справи.

Майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України є його особистою приватною власністю.

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету позову (ч.1 ст.175 ЦПК України в редакції, що була чинною на час укладання сторонами та визнання судом мирової угоди).

Отже, враховуючи зазначені положення матеріального закону, а також загальні засади цивільного судочинства, визначені у ст.ст.3, 11, 202, 509, 626-628, 638 ЦК України, мирова угода за своєю правовою природою є договором, що укладається сторонами з метою припинення спору на погоджених ними умовах. Мирова угода може бути укладена і на стадії примусового виконання рішення суду з метою врегулювання умов виконання, зміни цих умов, зміни умов зобов`язання тощо (ст.372 ЦПК України), у разі зміни умов зобов`язання застосовуються правила, встановлені ст.ст.651, 653 та інших норм ЦК України щодо реалізації прав учасників договірних правовідносин.

Судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для виконання і держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.124 ч. 5 Конституції України в редакції, що була чинною до 30.09.2016 року та ст.129-1 Конституції України, яка є чинною з 30.09.2016 року).

За заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання (ст.368 редакції ЦПК України, що була чинною до 15.12.2017, ст.431 редакції цього Кодексу, чинної з 15.12.2017).

Реальне виконання відповідно до закону чинного судового рішення є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов правильного висновку, що мирова угода, укладена на стадії судового розгляду справи, та ухвала суду про її визнання, що набрала законної сили, повинні бути виконані у точній відповідності до змісту угоди, її умов, і відповідно до змісту ухвали суду про визнання мирової угоди та формулювання резолютивної частини цієї ухвали суду.

Беручи до уваги специфіку процесуального порядку вирішення відповідного питання, ухвала суду про визнання мирової угоди є одночасно і судовим рішенням, і виконавчим документом, у якому викладені умови мирової угоди і, відповідно, визначені умови виконання.

В даній конкретній справі, мирову угоду було укладено, а в подальшому було визнано судом із врахуванням вільного волевиявлення сторін, було досягнуто згоди щодо порядку виконання домовленостей стосовно конкретного нерухомого майна, яке було предметом договору дарування.

У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися як до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам щодо виконавчого документа, так і не позбавлена права та можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Стягувач безумовно вправі вимагати й виконання судового рішення і цим правом теж розпоряджається на свій розсуд, проте, не вправі ревізувати судове рішення, що набрало законної сили, змінювати його зміст, спосіб і порядок виконання, виконувати довільно, тощо.

Суд відповідно до матеріалів справи дійшов обґрунтованого висновку, що сторони врегулювавши відносини між собою у наведений в мировій угоді спосіб вирішення спору, але при цьому створили ситуацію правової невизначеності щодо зобов`язання, його умов, порядку і строку виконання та відповідальності за порушення зобов`язання.

За таких обставин суд помилково вважав, що в даному конкретному випадку безспірною можна вважати лише згоду сторін щодо продажу житлового будинку з надвірними будівлями. Будь-які зобов`язання, порядок їх виконання та відповідальність за не виконання у мировій угоді відсутні.

Суд також вказав, що вимога позивача не відповідає змісту і умовам мирової угоди, виходить за межі як угоди, так і судових рішень, якими вона затверджена, та не відповідає дійсним обставинам справи і умовам, на яких сторони врегулювали свої правовідносини, особа не може бути примушена до виконання умов мирової угоди, яких ця угода не містить, поза межами цієї угоди.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд правильно послався на вищевказані норми матеріального права, з яких вбачається, що мирова угода, якою був розглянутий спір по суті, має обов`язкову силу, але помилився в тому, що мирова угода, як договір і правочин не має обов`язкових для її виконання сторонами умов.

У постанові Об`єднаної Палати КЦС у складі ВС від 18 квітня 2018 року у справі № № 753/11000/14-ц було висловлено правовий висновок про те, що відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Аналіз змісту договору купівлі-продажу свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту укладеної сторонами мирової угоди вбачається, що відповідач має продати належне їй домоволодіння, а отримані внаслідок цього грошові кошти поділити на три рівні частини, які підлягають розподілу між сторонами справи та їх сином, ОСОБА_3 , частка якого має бути використана для придбання йому житла у вигляді квартири. Таке тлумачення відповідає суті спору, за наслідком розгляду якого була укладена мирова угода, а також доводів сторін, які вони наводили на обґрунтування своїх позицій, які пов`язані із необхідністю забезпечення інтересів їх дитини ОСОБА_4 , що у сукупності поза розумним сумнівом пов`язано з необхідністю продажу належного відповідачці домоволодіння, поділу отриманих від продажу грошових коштів на 3 рівні частини та наступне використання 1/3 цієї суми для придбання житла-квартири їх спільному сину.

Той факт, що вказана мирова угода не була добровільно виконана та що позивач згодом був позбавлений батьківських прав відносно вина та є боржником зі сплати аліментів на його утримання до повноліття не скасовує обов`язковий характер для сторін мирової угоди, який у даному випадку не обмежений строком і тому таке зобов`язання є триваючим, внаслідок чого не можна вважати, що відносно вимог про спонукання до її виконання сплив передбачений законом трирічний строк позовної давності. Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідачки з вимогою про виконання мирової угоди, однак вона дотепер не виконана не з його вини.

Відповідно до ч.ч. 12 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

За своєю правовою природою мирова угода це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.

Відповідно до статті 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом,

і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Згідно статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Водночас, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Вказане відповідає висновку в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, справа № 6-247цс15.

Згідно постанови КЦС від 16 вересня 2019 року (справа № 653/2058/16-ц пр.№ 61-21750св18) у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року N 606-XIV, інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, якщо вона не може бути виконана примусово.

За відсутності виконання рішення у справі особа не позбавлена права щодо захисту своїх інтересів в іншій спосіб.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року, справа № 6-951 цс 16).

Так з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 19.09.2008 року у справі №2-83/2008 р., яка набрала законної сили, суд, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування, затвердив подану сторонами мирову угоду, відповідно до якої 19.09.2008 року сторони вирішили мирним шляхом за обоюдною згодою: провести продаж житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований у Валківському БТІ, як власність ОСОБА_2 , після чого кожній зі сторін буде належати по 1/3 частині грошової суми, одержаної від продажу домоволодіння, у тому числі 1/3 частини грошової суми належатиме їх сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана грошова сума, яка виділяється сину буде витрачена на купівлю житлової площі у вигляді квартири на його ім`я.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 25.06.2019 року виправлено описку в ухвалі Валківського районного суду Харківської області від 19.09.2008 року у справі № 2-83/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування.

В ухвалі вказано вважати правильним викладення резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

«Визнати мирову угоду відповідно до якої сторони за обоюдною згодою проведуть продаж житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований у Валківському БТІ як власність ОСОБА_2 і кожній зі сторін після продажу буде належати по 1/3 частині грошової суми одержаної від продажу домоволодіння, у тому числі 1/3 частини грошової суми належатиме їх сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дана грошова сума, яка виділяється сину буде витрачена на купівлю житлової площі у вигляді квартири на його ім`я. Провадження у справі закрити.»

Згідно повідомлення приватного виконавця Родіна Г.В. № 1047 від 02.12.2019 року щодо примусового виконання ухвали Валківського районного суду Харківської області №2-83/2008 від 19.09.2008 року, на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, оскільки ухвала не передбачає заходів примусового виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Враховуючи, що строк виконання боржником мирової угоди під час її затвердження сторонами не встановлений, кредитор має право вимагати її виконання у будь-який час.

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем мирової угоди, визнаної ухвалою Валківського районного суду міста Харкова від Миколаєва від 19 серпня 2008 року.

У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди і лише після ухвалення судового рішення про задоволення таких позовних вимог можуть вирішуватись усі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень.

Дійшовши помилкового висновку, що між сторонами фактично виник новий спір, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 заявив вимоги про спонукання відповідача виконати мирову угоду шляхом зобов`язання відповідача провести продаж житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований у Валківському БТІ як власність відповідача, і кожній стороні буде належати по 1/3 частині грошової суми, одержаної від продажу домоволодіння, у тому числі 1/3 частина грошової суми належатиме сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка буде витрачена на купівлю житлової площі у вигляді квартири на його ім`я.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В даному випадку, повідомленням приватного виконавця Родіна Г.В. № 1047 від 02.12.2019 року щодо примусового виконання ухвали Валківського районного суду Харківської області №2-83/2008 від 19.09.2008 року, на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, оскільки ухвала не передбачає заходів примусового виконання (а.с. ).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи те, що ухвала Валківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2008 року у справі №2-83/2008 про визнання мирової угоди не передбачає заходів примусового виконання, позивач звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача до виконання мирової угоди шляхом зобов`язання вчинити продаж домоволодіння.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем вчинялись дії щодо виконання мирової угоди.

У справі відсутні обставини, що об`єктивно перешкоджали позивачу вчинити дії щодо вирішення питання про процесуальне приведення ухвали Валківського міськрайонного суду Харківської області від 19.08.2008 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та повторного пред`явлення його до примусового виконання.

Враховуючи викладене за відсутності виконання рішення у справі позивач не позбавлений права щодо захисту своїх інтересів в іншій спосіб.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017, справа № 6-951 цс 16).

Враховуючи наведені вище роз`яснення, позивач обрав вірний спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок що вимога позивача не відповідає змісту і умовам мирової угоди, виходить за межі як угоди, так і судових рішень, якими вона затверджена, та не відповідає дійсним обставинам справи і умовам, на яких сторони врегулювали свої правовідносини.

Вимоги позивача не вийшли поза межі мирової угоди, оскільки за змістом мирової угоди відповідачка має провести продаж житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а отримані грошові кошти підлягають визначеному у мировій угоді поділу.

Колегія суддів також відхиляє заперечення відповідачки проти виконання мирової угоди, в яких вона посилається на значну заборгованість відповідача по сплаті аліментів та на зміну розміру та вартості будинку, яка відбулася після укладення мирової угоди внаслідок відповідних будівельних робіт, оскільки ці зміни перебувають поза межами розглянутою судом першої інстанції справи і тому відповідно до норми ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не розглядаються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, за наслідками розгляду справи, пропорційно до задоволених вимог, суд здійснює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 909 грн, а за подачу апеляційної скарги сплачений ним судовий збір складає 1362 грн. (а.с. 13, 102).

Враховуючи те, що апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено апеляційну скаргу, тому підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 909 грн, а за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1362 грн, всього 2271 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди задовольнити.

Спонукати ОСОБА_2 виконати Мирову угоду від 19 вересня 2008 року, визнаною ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2008 року у справі №2-83/2008: зобов`язати її продати житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрований у Валківському БТІ на праві власності за ОСОБА_2 , з передачею ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/3 частині грошової суми, одержаної від продажу домоволодіння. Частка, яка виділяється сину призначена для купівлі на його ім`я житлової площі - квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги, всього на суму 2271 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 грудня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.