печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року

Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ - Ресурси», Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції, ОСОБА_2 про стягнення вартості майна, яке підлягає відшкодуванню через втрату майна, -,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси», Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції, ОСОБА_2 про стягнення вартості майна, яке підлягає відшкодуванню через втрату майна

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 14.09.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис за № 4952 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у сумі 1 342 022,56 грн.

На підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 17.11.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49344599.

В межах цього виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт та оголошено у розшук транспортний засіб КІА SPORTAGE VIN-код НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_3 .

07.03.2018 Кобеляцьким відділом поліції в Полтавській області вищевказаний Транспортний засіб був затриманий та вилучений. Транспортним засобом керував ОСОБА_3 , якому був вручений акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 07.03.2018 за підписом ст. лейтенанта Кобиляцького відділу поліції в Полтавській області Дородосова Руслана Миколайовича.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.05.2019 у спразі № 754/10963/17, яке набрало законної сили 05.07.2019, вищевказаний виконавчий напис № 4952 визнано таким, що не підлягає виконанню.

На підставі рішення суду державним виконавцем було закрито виконавче провадження № 49344599, скасовано розшук транспортного засобу та знятий арешт з транспортного засобу, що підтверджується роздруківкою з автоматизованої системи виконавчого провадження.

У зв`язку із вищевикладеним, відпали будь-які правові підстави для утримання транспортного засобу на майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів і він повинен був бути повернутий його власнику, тобто позивачу.

З цією метою представник позивача - адвокат Посунько Д.В. звернувся із адвокатським запитом до уповноваженого органу поліції, співробітниками якого був затриманий та вилучений транспортний засіб.

Згідно відповіді Начальника Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області Національної поліції України Джулая С. від 12.09.2019 № АЗ- 17/115/122/01-2019, транспортний засіб після затримання був переданий ОСОБА_2 для примусового переміщення на майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів в АДРЕСА_1 .

Станом на 12.09.2019 зазначений майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ліквідований та переміщений на спеціальний майданчик ДП МВС «Інформ-Ресурси», що розташований в с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2, Полтавського району, Полтавської області.

З метою встановлення місця знаходження (зберігання), транспортного засобу та його повернення позивачу адвокат Посунько Д.В. 18.09.2019 звернувся з адвокатським запитом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» за місцем знаходження спеціального майданчику (с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2, Полтавського району, Полтавської області), але відповіді на дане звернення не було надано.

Також, інший представник позивача - адвокат Сергєєв Є.Г., з метою встановлення місця знаходження (зберігання) Транспортного засобу, звертався до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси», Міністерства внутрішніх справ України з адвокатськими запитами від 18.07.2020 та 24.10.2020 відповідно, але також не було отримано жодної відповіді.

Таким чином, на даний час позивачу не відомо місценаходження (зберігання) транспортного засобу, адвокатські запити відповідачі ігнорують та не повідомляють інформацію про місце знаходження (зберігання) транспортного засобу, що дає підстави вважати, що даний транспортний засіб був втрачений особами, які були уповноважені на його зберігання.

З врахуванням зазначеного, позивач вказує, що Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси», Міністерством внутрішніх справ України та службовими особами Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції завдано позивачу шкоду, оскільки їхні дії призвели до втрати його транспортного засобу.

Згідно Звіту про оцінку майна від 09.02.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Бюро Полекс», ринкова вартість транспортного засобу станом на дату оцінки складає 269 000,00 грн.

Відтак, позивач просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 269 000 гривень 00 копійок.

29.04.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

06.09.2021 представником МВС України було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що як вбачається із тексту позовної заяви,позивачу не відомо місцезнаходження тимчасово затриманого транспортного засобу KIA SPORTAGE, VIN-код НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить останньому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_3 .

Так, даний транспортний засіб був переміщений для зберігання на спеціальний майданчик ДП МВС «Інформ-Ресурси», що розташований в с. Розсощенці, вул. Кременчуцька, 2, Полтавської області.

Представник звертає увагу, що повноваження МВС України не розповсюджуються на господарську компетенцію державних підприємств, що знаходяться у сфері управління МВС України, які є самостійними юридичними особами.

В даному випадку ДП МВС України «Інформа-Ресурси» є відокремленою юридичною особою, що створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю.

У зв`язку із чим у МВС України відсутня інформація щодо місцезнаходження вищезазначеного транспортного засобу.

Разом з цим, представник вказала, що відповідно до наказу МВС України від 12.10.2018 № 831 «Про рішення щодо припинення Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» прийнято рішення ліквідувати ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

Відповідно до положень статей 104, 105, 110-112 Цивільного кодексу України ліквідація юридичної особи є способом припинення, який не передбачає правонаступництва.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (ідентифікаційний код юридичної особи 32248749) перебуває в стані припинення з 29.10.2018.

Відтак, представник вказує, що МВС України не порушувало прав позивача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

16.06.2021 від представника ДП МВС «Інформ -Ресурси» Єфіменко О.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 07.03.2018 року о 18 год. 00 хв. поліцейським ГУНП в Полтавській області, на 109 км автодороги Дніпро-Решетилівка, зупинено автомобіль марки KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_2 , U6YJE55288L028080, 2008 року випуску, сірого кольору, під керуванням ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), який належить позивачу на праві особистої власності.

В подальшому складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (надалі Акт тимчасового затримання та/або акт), на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і передано транспортний засіб фізичній особі на спеціальний майданчик зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, за адресою: Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Дружби, 1.

Як вбачається зі змісту акту, визначені дії було проведено в присутності свідків: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Разом з тим, транспортний засіб для його примусового переміщення прийняв свідок ОСОБА_2 для доставлення на спеціальний майданчик зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, за адресою: Полтавська область, м. Кобеляки, вул. Дружби, 1, що підтверджується актом та листом Головного управління Національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції від 12.07.2019 № АЗ-17/115/122/01-2019.

З огляду на згаданий вище лист відповідача означений спеціальний майданчик ліквідований та переміщений на спеціальний майданчик ДП МВС України «Інформ-Ресурси», що розташований в с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, буд. 2, Полтавського району Полтавської області.

Представник вказує, що при складанні акту було порушено норми чинного законодавства України, а саме: визначений акт складено поліцейським Дородосовим Русланом Миколайовичем у присутності лише одного свідка, за участі представника Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції та без участі державного виконавця, яка здійснила розшук та арешт транспортного засобу в межах виконавчого провадження від 17.112017 № 49344599.

Крім того, позовна заява не містить докази направлення державному виконавцеві повідомлення про таке затримання. Втім, позивачем надано постанову про припинення розшуку майна боржника від 30.07.2019, яка винесено більш ніж через рік після фактичного тимчасового затримання транспортного засобу.

У відповідності до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обоє 'язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Представник звертає увагу, що доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик здійснено представником Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції всупереч п. 3 постанови КМУ №1102 та п. 2 Інструкції МВС № 1395, які чітко визначають обовязковість доставлення тимчасово затриманих транспортних засобів спеціальним транспортом - евакуатором.

Також, є важливим, що акт та жоден інший документ не містить підпису відповідальної особи (із зазначенням П.І.Б., посади, номер телефону та місце зберігання транспортного засобу) ДП МВС України «Інформ-Ресурси» про таке прийняття. Крім того, у ДП МВС України «Інформ-Ресурси» відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про прийняття транспортного засобу на зберігання, що є предметом розгляду даної справи.

Окрім цього, представник вказує, що звіт про оцінку майна, складений ТОВ «Бюро Полекс» не можна вважати належним та допустимим доказом в силу порушень приписів Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України,Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092(у редакції наказу Міністерства юстиції України,Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159).

Також, представник ДП МВС «Інформ -Ресурси» вказує, що при зверненні до Печерського районного суду міста Києва із позовною заявою, сторона позивача вказала на наявність об єктивної обставини - втрату транспортного засобу. В обґрунтування правових підстав надано документи, які спростовують факт отримання уповноваженими представниками ДП МВС України «Інформ-Ресурси» майна ОСОБА_1 .

Натомість, містяться беззаперечні докази отримання майна у тимчасове користування громадянином України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ).

За результатами перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на сайті Головного сервісного центру МВС України встановлено, що зазначений документ не скасований та є чинним на дату здійснення перевірки (інформація про перевірку свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 додається).

На офіційному веб-сайті Міністерства внутрішніх справ України у розділі «Розшук транспортних засобів» інформація про автомобіль з державним номерним знаком НОМЕР_2 , відсутня.

Тобто власник транспортного засобу не звертався до органів Національної поліції України із заявою про вчинення кримінального правопорушення (шляхом викрадення майна), що дає підстави вважати таке майно не втраченим. В іншому випадку транспортний засіб, який є предметом розгляду даної справи, знаходився б в розшуку.

Необхідно встановити судом необхідність здійснення страхування транспортного засобу, який фактично вибув із користування позивача, саме, 14.02.2018 року застраховано автомобіль, що є предметом розгляду даної справи строком на один рік.

Пізніше, 01.06.2018 року повторно застраховано транспортних засіб - автомобіль, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України. Таким чином, станом на 01.06.2018 року у позивача були наявні два діючих страхових поліса.

Окірм цього, вказано, що Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» з 2018 року перебуває у стані припинення за рішенням засновника, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.10.2018 р. № 831 було прийнято рішення щодо припинення Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» шляхом ліквідації, утворено ліквідаційну комісію та призначено її голову.

Таким чином, позивачем не доведено вини саме ДП МВС «Інформ -Ресурси», а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

29.07.2022 представником Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на стаціонарному посту «Сухинівка» 109 км автошляху Дніпро - Решетилівка поліцейським СРПП № 2 Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Дорофєєвим Р.М. затримано автомобіль KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , у зв`язку із спрацюванням системи відео контролю «Рубіж».

Так, відповідно до акту тимчасового затримання транспортного засобу, вищевказаний автомобіль передано для переміщення на спеціальний маиданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС «Інформ- Ресурс» за адресою: вул. Дружби, 1, м. Кобеляки.

На момент затримання транспортного засобу громадянином ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) був укладений договір з ДП МВС «Інформ-Ресурси», відповідно до якого останній здійснював переміщення транспортних засобів на спеціальний маиданчик ДП МВС «Інформ-Ресурси».

Згідно акту тимчасового затримання транспортного засобу від 07.03.2018 саме гр. ОСОБА_2 прийняв транспортний засіб KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_2 для його примусового переміщення на майданчик тимчасового затримання за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача звертає увагу, що з листа відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 30.06.2021 № 3535/115/122/01-2021, вищевказаний майданчик тимчасового затримання належав саме ДП МВС «Інформ-Ресурси», а не ГУНП в Полтавській області, як зазначено в позовній заяві.

Таким чином, гр. ОСОБА_2 підлягає залученню у якості співвідповідача по вказаній справі.

Враховуючи викладене, необхідно з`ясувати в яких правовідносинах перебувало ДП МВС «Інформ-Ресурси» з гр. ОСОБА_2 та на підставі якого договору ОСОБА_2 здійснював переміщення транспортних засобів на спеціальний майданчик ДП МВС «Інформ- Ресурси».

Відтак,представник вказує, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт протиправних діянь Головного управління Національної поліції в Полтавській області та жодних доказів в обгрунтування заявленого розміру відшкодування.

27.07.2022 ухвалою суду було залучено в якості співвідповідача по цивільній справі №757/757/22090/21-ц ОСОБА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з цим, до суду представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, вимоги підтримав.

Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання подала заяву, в якій заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просили здійснювати розгляд без фіксування технічними засобами.

Представник Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду було подано відзив на позовну заяву.

Представник Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Встановити відеоконференцзвязок не вдалось можливим з технічних причин. Разом з цим, в матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації на сайті суду про розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приймаючи дане рішення суд враховує також засади ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Разом з цим, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немаинового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

З п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, вбачається, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно статті 1166 ЦК України «Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду» майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Так, в консолідації положень ст. ст. 11, 1166 ЦК України та абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності..

З врахуванням зазначених підстав, суд вивчиши вимоги, пояснення позивача прийшов до висновку про те, що позивач при зверненні до суду не надав належних доказів, які свідчать про те, що саме діями або бездіяльністю відповідачів задано останньому шкоду, а саме: суду не надано рішень, які свідчать, що дії відповідачів є протиправними.

Також, вбачається, що позивач не надав достатньо доказів того, що ним вчинено всі дії, спрямовані на повернення даного транспортного засобу, встановлення осіб, в яких може перебувати данйи транспортний засіб, а тому факт втрати даного майна, на даний момент не доведений.

Окрім цього, дійсно вбачається, що залучений співвідповідач це остання особа, в якої перебував даний транспортний засіб, однак позивачем не надано доказів того, що саме даною особою завдано останньому шкоду, у відповідності до вимог законодавства.

Разом з цим, з огляду на обставни справи, суд вважає, що позивач не позбавлений можливості в правовому полі довести обставини на які він посилається, а саме: звернутись з відповідними заявами до правоохоронних органів, з метою дослідження вказаних обставин, на які останній посилається.

Таким чином, доводи позивача щодо наявності вини відповідачів, станом на момент винесення рішення були спростовані відповідачами. Однак суд звертає увагу, що це не свідчить про те, що позивач не має права звертатись до суду з іншими позовними заявами, з метою встановлення протиправних дій та винних осіб, що в подальшому може призвети до стягнення шкоди.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх необгрутованістю.

На підставі встановлених судом обставин, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,ст. ст. 1-16, 22, 1166, 1174 Цивільного кодексу України,ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 137, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ -Ресурси», Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Полтавській області в особі структурного підрозділу Кобеляцького відділу поліції, ОСОБА_2 про стягнення вартості майна, яке підлягає відшкодуванню через втрату майна, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.Г. Ільєва