ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3533/22 рік
номер провадження 2/695/1238/22
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ

12 грудня 2022 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Ватажок-Сташинська А.В., розглянувши позовну заяву Управління поліції охорони в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Управління поліції охорони в м. Києві з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором в сумі 6 555 грн 93 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що між Управлінням поліції охорони в м. Києві, ОСОБА_1 та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони було укладено Договір 324 № 13/29/4-кнт-2020 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання за час навчання набути спеціальних навичок, необхідних для виконання повноважень поліції, у тому числi засвоiти програму спеціальної підготовки щодо зберiгання, носiння, застосування і використання вогнепальної зброї та оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої відповідною кваліфікаційною характеристикою за професією 5169 «Охоронник» за кваліфікацією 3-го розряду, виконувати навчальні, тематичні плани та програми, відвідувати заняття, отримувати задовiльнi оцiнки, дотримуватися законодавства України, а також норм і правил, установлених у навчальному закладі. Згідно з п. 4.4. Договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання прибути пiсля закінчення навчання на службу до Управління поліції охорони в м. Києві, і відпрацювати не менше двох років. Наказом УПО від 13.07.2020 № 110 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти охорони об`єктів та публічної безпеки Оболонського районного відділу УПО. Наказом УПО від 06.04.2021 № 61 o/c капрала поліції ОСОБА_1 призначено поліцейським взводу № 3 роти реагування Оболонського районного відділу УПО. Відповідно до п. 4.5. Договору, у випадку неприбуття за призначенням або відмові стати до служби, відрахування з навчання навчальним закладом або звільнення зі служби в поліції протягом 2 (двох) років після закінчення Навчального закладу строку з будь-яких підстав (крім звiльнення на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), поліцейський відшкодовує підрозділу всі витрати, пов`язані з навчанням відповідача в навчальному закладі. Як зазначено у позові, усупереч вимогам Договору, наказом УПО від 16.07.2021 № 127 o/c поліцейського Оболонського РВ капрала поліції ОСОБА_1 було звільнено з Національної поліції України відповідно до ст. 77 п. «6» ч. 1 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звiльнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію». Як зазначено у позовній заяві витрати Управління поліції охорони в м. Києві на навчання вiдповiдача, вiдповiдно до актів виконаних робіт, погоджених УПО та Навчальним закладом, за період з 14.07.2020 по 04.01.2021 склали 39555,93 грн. На пiдставi заяви Відповідача вiд 19.07.2021 про надання розстрочки на 6 (шість) мiсяцiв, 26.07.2021 мiж УПО та Відповідачем було підписано Додаткову угоду № 1 до Договору (графік погашення заборгованості). Вiдповiдно до пункту 2 даної Додаткової угоди Вiдповiдач взяв на себе зобов`язання погасити заборгованість в сумі 39 555,39 грн. згідно з графіком. Станом на день звернення з даним позовом до суду відповідачем не сплачено борг у сумі 6 555 грн 93 коп.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача, який перебував на публічній службі, у вищому навчальному закладі, оскільки позивача було звільнено зі служби в Управлінні поліції охорони на підставі ст. 77 п. «6» ч. 1 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звiльнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію», протягом двох років після закінчення навчання.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При цьому, у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 804/285/16 Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року в справі № 820/5761/15, та зазначила, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

За таких обставин, вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186, 258-260, 353, 354, 355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Управління поліції охорони в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Роз`яснити Управлінню поліції охорони в м. Києві, що розгляд справи за вказаним позовом відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська