Справа № 495/5423/22
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 грудня 2022 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі

судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

за участю: заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Гербей А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Білгород-Дністровський відділ Державної Міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , зацікавлена особа Білгород-Дністровський відділ Державної Міграційної служби України в Одеській області, звернувся до суду з заявою в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, Україна, на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Короткий зміст та обґрунтування заяви

Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область. У 1970 році заявник разом з батьками переїхав до с.Шабо, Білгород-Дністровський район, Одеської області, де пішов до школи та отримав початкову освіту. У 1985 році заявник отримав паспорт громадянина радянського зразка. З10.12.1987 року по 29.11.1989 рік заявник проходив строкову службу в лавах Радянської армії, що підтверджується копією військового білетусерії НОМЕР_1 . У 1997 році заявник втратив паспорт радянського зразка, протее своєчасно з цього приводу до відповідної установи не звернувся, що стало перешкоду для отримання паспорту громадянина України. Для вирішення вказаного питання заявник звернувся до Білгород-Дністровського відділу, проте у видачі паспорта громадянина України заявнику було відмовлено з підстав відсутності у нього документів, що підтверджують факт постійного проживання до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України. Заявнику було роз`яснено, що йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України. Встановлення факту постійного місця проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року має для нього юридичне значення, оскільки дасть можливість заявнику отримати паспорт громадянина України, зареєструвати постійне місце проживання.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник та представник заявника вимоги заяви підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в заяві та просили задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини не явки суду не відомі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, приходить до висновку про задоволення заяви.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

З матеріалів справи судом встановлено, що Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область. У 1970 році заявник разом з батьками переїхав до с.Шабо, Білгород-Дністровський район, Одеської області, де пішов до школи та отримав початкову освіту. У 1985 році заявник отримав паспорт громадянина радянського зразка. З10.12.1987 року по 29.11.1989 рік заявник проходив строкову службу в лавах Радянської армії, що підтверджується копією військового білетусерії НОМЕР_1 . У 1997 році заявник втратив паспорт радянського зразка, протее своєчасно з цього приводу до відповідної установи не звернувся, що стало перешкоду для отримання паспорту громадянина України. Для вирішення вказаного питання заявник звернувся до Білгород-Дністровського відділу, проте у видачі паспорта громадянина України заявнику було відмовлено з підстав відсутності у нього документів, що підтверджують факт постійного проживання до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України та заявнику було роз`яснено, що йому необхідно звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України.

Згідно ч.1 ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Заявник ОСОБА_1 на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України, що підтверджується зіраними та дослідженими під час судового розгляду справи документами, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст.ст.315-319 ЦПК України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18).

Керуючись ст.ст.10, 12, 76, 81, 89, 265, 268, 315- 319, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа Білгород-Дністровський відділ Державної Міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, Україна, на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О.Заверюха