ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/1312/21 Номер провадження 22-ц/814/3459/22Головуючий у 1-й інстанції Вельможна І.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавськийапеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Прядкіної О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на рішення Зміївського районного суду Харківської областівід 10 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и в :

Утравні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стефківський В.І. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 02.11.2019 близько 17:00 години на автодорозі "Харків-Павлоград" поблизу с. Таранівка відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 скоєно наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Позивач є сином потерпілого ОСОБА_3 . Враховуючи наслідки ДТП, позивачу була спричинена моральна шкода, яка виявилась у душевних стражданнях та переживаннях, які позивач переніс через передчасну та трагічну загибель батька.

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у АТ "СК"Мега-Гарант" за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/5245113, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди.

Смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причиним наслідком цієї пригоди.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано сааме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

30.04.2020 відповідачу - АТ "СК"Мега-Гарант" позивачем було подано через представника Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, Заяву на виплату страхового відшкодування моральної шкоди від 26.04.2020 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату, окрім обгрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру.

Листом № 15-05/2 від 15.05.2020 відповідач повідомив представника Позивача про те, що в даний час АТ «СК «МЕГА - ГАРАНТ» аналізує можливість визнання події ДТП, про яку повідомив позивач,страховим випадком за полісом АМ5245113.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 ЗУ 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі "не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

15.08.2020 минуло 90 днів для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування, проте, рішення відповідачем прийнято не було.

Станом на дату звернення з даним позовом до суду, відповідач не виконав вимоги Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і не виплатив страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою.

Позивач зазначав, що до числа осіб, яким належить право на відшкодування моральної шкоди, входять він як син загиблого, батько загиблого ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 ..

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації моральної шкоди, належна йому до виплати частка становить 1/3 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті складає 16 692,00 грн (мінімальназаробітна плата 4173,00*12 розмірів / 3 особи).

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 16 692 грн. 17 коп. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 3 000 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 16 692 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» до Державного бюджету України судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення оскаржив представник відповідача, подавши апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про наявність правових підстав для стягнення зі страхової компанії моральної шкоди на користь позивача, оскільки не врахував, що на даний час вина водія ОСОБА_2 не доведена, оскільки судом не винесено відповідного вироку.

Зазначає, що без встановлення його вини обов`язок виплати страхового відшкодування у страховика не виникає. Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 перебуває на розгляді суду, та вироку ще не ухвалено. Прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливо до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2019, приблизно о 17:15 в районі 23 км +700 м автодороги "Харків - Павлоград", автомобілем ВАЗ - 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в с. Таранівка в напрямку смт Первомайський Зміївського району Харківської області вчинено наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався в попутному для нього напрямку без освітлювальних приладів, внаслідок чого останній загинув на місці ДТП.

03.11.2020 відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001574 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2020 адресованого АТ "СК"Мега-Гарант", заяви на виплату страхового відшкодування від 26.04.2020, встановлено, що представник за довіреністю ОСОБА_6 повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 02.11.2019 близько 17:00 годині на автодорозі "Харків-Павлоград" поблизу с. Таранівка. А також звернувся до відповідача з проханням виплатити страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в сумі 16692 гривень (що становить 1/3 частки, що належить сину загиблого).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , була застрахована в АТ "СК"Мега-Гарант", що підтверджується Полісом № АМ/5245113 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З листа голови правління АТ "СК"Мега-Гарант" Погорєлової Н.В. від 15.05.2020, №15-05/2, вбачається, що АТ "СК"Мега-Гарант" підтвердило що ОСОБА_2 , повідомив страхову компанію про настання 02.11.2019 події ДТП за участю автомобіля "ВАЗ 21093", реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням та ОСОБА_3 , зазначене повідомлення АТ "СК"Мега-Гарант" отримали 11.11.2019. Також повідомлено, що в даний час АТ «СК «МЕГА - ГАРАНТ» аналізує можливість визнання події ДТП, про яку повідомив ОСОБА_2 , страховим випадком за полісом АМ5245113.

З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 13 січня 1967 року, вбачається, що батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 , актовий запис №193 (а.с. 18).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відомості за фактом ДТП внесені 03.11.2019 до ЄРДР №0001572 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Під час ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21093 (р.н. НОМЕР_1 )під керуванням водія ОСОБА_2 , в наслідок якої ОСОБА_3 помер від отриманих травм на місці дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наявними в матеріалах справи копіями висновків експертів.

Шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, заподіяна володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «ВАЗ 21093», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем, тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди у передбаченому законом розмірі є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однієюсім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Згіднозі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Встановлено, що цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21093», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2019 року застраховано в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант».

Причинний зв`язок між діями водія ОСОБА_2 та дорожньо-транспортною пригодою, яка призвела до загибелі ОСОБА_3 , підтверджується висновком експерта № 12-17/270-Зм/19 від 12 грудня 2019 року та висновком експерта № 7/481СЕ-20 від 06 квітня 2020 року.

Отже, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок неї загинув ОСОБА_3 , у страховика виник обов`язок виплатити позивачу - сину загиблого, страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Обставин відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у вигляді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страховиком доведено не було.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, на які є посилання в апеляційній скарзі про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини водія, та до закінчення розгляду кримінальної справи він не має підстав для виплати страхового відшкодування, не заслуговують на увагусуду.

Так, зогляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, провадження № 61-6775 св 20, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, провадження № 61-22598св18.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18)

Лише доведення факту настання смерті потерпілого внаслідок непереборної сили або його умислу може бути підставою для звільнення страховика від обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідачем не доведено ані наявності непереборної сили, ані тих обставин, що потерпілий ОСОБА_3 ,який помер внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання дорожньо-транспортної пригоди зі смертельним наслідком, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Проте, зазначені правила стосуються порядку прийняття страховиком рішення про страхову виплату у позасудовому порядку, та не є підставою для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант"-залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 10 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Прядкіна