Справа № 450/3563/21 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1713/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сухарини Володимира Стефановича на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року в складі судді Кіпчарського М.О. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, -

встановив:

У серпні 2021 року позивач ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання та судових витрат.

Вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Пустомитівського районного суду по справі №450/58/21 від 25.04.2021 скасовано судовий наказ, виданий за заявою ТзОВ «Львівгаз збут» про стягнення заборгованості за спожитий природний газ із відповідачки.

Відповідачка є споживачем природного газу за місцем проживання та використовує такий для власних побутових потреб.

Правовідносини між ТзОВ "Львігаз збут" та відповідачкою регулюються "Правилами постачання природного газу", затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, згідно яких ТзОВ "Львігаз збут" зобов`язаний надавати споживачу послуги з газопостачання, а споживач несе обов`язок по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу повністю.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак, відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань та не оплачувала повністю вартість спожитого газу.

Заборгованість за спожитий природний газ, станом на 16.07.2021 становить 12 383,63 грн. Окрім того, у зв`язку із несвоєчасним здійсненням платежів просив стягнути, інфляційні втрати за період з 01.08.2018 по 30.08.2021 в розмірі 2625,33 грн. та 3% річних 1083,99 гривень.

Оскаржуваним заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року позов задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львігаз збут" 12383,63 грн. основного боргу, 2625,33 грн - інфляційних витрат та 1083,99 грн. - 3 % річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2022 року заяву представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання залишено без задоволення.

Заочне рішення в загальному порядку оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , в особі адвоката Сухарини В.С.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що ухвалене із неправильним встановленням, дослідженням та оцінкою обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що відповідач вчасно та належно сплачує ТзОВ «Львівгаз збут» щомісячно всі платежі за фактично використані обсяги газу, згідно виставлених рахунків, не визнаючи при цьому неправомірного нарахованого штрафу (боргу).

Зазначає, що починаючи з січня 2013 року по липень 2021 року ТзОВ «Львівгаз збут» жодного разу не звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення будь-яких боргів.

Долучена до позовної заяви довідка від 20.07.2021 про фінансовий стан абонента ОСОБА_1 є неналежним доказом у справі, оскільки така не відповідає дійсним обставинам справи, у довідці в колонці «Субсидія» відсутні будь-які відомості, однак ОСОБА_1 має пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які не були враховані позивачем при подачі позову, що призвело до порушення прав відповідачки та ухвалення незаконного судового рішення.

На підтвердження відсутності заборгованості, у тому розмірі, який зазначено у спірній довідці, суду першої інстанції було надано розрахунок заборгованості від 25.03.2022, який складений представником відповідача на основі рахунків-квитанцій виставлених самим же позивачем на оплату послуг газу з 07.2018 по 06.2021. Згідно даного розрахунку, на момент подання позову, заборгованість ОСОБА_1 складала лише 1064,47 грн.

Щодо заборгованості в розмірі 12383,63 грн., яка є предметом цього спору, то зауважує, що така є неправомірно нарахованою, починаючи ще з січня 2013 року, яка складається із штрафу, який відповідач не визнавала, і з цього приводу зверталась до суду.

Враховуючи наведене, вважає, що у спірних правовідносинах сплив строк позовної давності, оскільки борг виник у 2013 році, а до суду з позовом позивач звернувся лише 03.08.2021.

Просить скасувати заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано послуги з газопостачання, які відповідачкою не оплачувалися, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 12 383,63 грн, яка підлягає стягненню, а зважаючи на те, що відповідачкою прострочене грошове зобов`язання, стягненню також підлягають інфляційній втрати в розмірі 2625,33 грн. та 3% річних в розмірі 1083,99 грн.

Разом з тим, суд першої інстанцій не прийняв до уваги покликання відповідачки про порушення позивачем строків позовної давності, мотивуючи тим, що заборгованість виникла з липня 2018 року, а не у 2012 року як зазначає відповідач.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно із п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У пункті 5 частини 2 статті 7 Закону України «При житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (надалі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язок).

ТзОВ «Львівгаз Збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Львівської області. На ТзОВ «Львівгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Львівської області відповідно до Постанови КМУ від 22 березня 2017 р. №187.

26.08.2004 між ТзОВ «Львівгаз збут» та ОСОБА_1 укладено договір №3060278 про надання послуг з газопостачання.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, облік використаного газу за адресою: АДРЕСА_1 (рахунок абонента НОМЕР_1 ) здійснюється за допомогою лічильника. Абонентом значиться ОСОБА_1 , якому присвоєно ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу.

Факт сплати споживачем за поставлений природній газ, а також фактичне споживання ним природного газу підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по абоненту (фінансовим станом абонента).

Як вбачається з довідки про фінансовий стан, за абонентом ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , ЕІС 56ХМ22D379199890 значиться заборгованість, яка станом на 06.2021 становить 12383,63 грн.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ТзОВ «Львівгаз Збут» просив про стягнення заборгованості за період з 07.2018 по 06.2021 в загальній сумі 12 383,63 грн.

Водночас суд першої інстанції не врахував та не звернув уваги на те, що залишок заборгованості станом на 07.2018 становив 15039,32 грн. без врахування повернутої суми в розмірі 146,12грн. Не з`ясувавши підстави виникнення зазначеної заборгованості, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про її стягнення.

Під час розгляду справи, відповідач заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

До суду з позовом про стягнення заборгованості ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся 26 серпня 2021 року. Відповідно трирічний строк давності розпочався з 26 серпня 2018 року.

Однак, зважаючи на те, що заборгованість розрахована станом на перше число кожного місяця, то колегія суддів доходить висновку, що розрахунок заборгованості слід обраховувати з 09.2018 по 06.2021.

З наданого ТзОВ «Львівгаз збут» розрахунку вбачається, що за період з 09.2018 по 06.2021 відповідачу нараховано 71 199,94 грн., а з урахуванням проведеної корекції - нараховано 70 141,93 грн. За означений період відповідачкою сплачено 72 930,93 грн. та їй повернуто 4157,58 грн.

Провівши розрахунок, колегія суддів доходить висновку, що заборгованість відповідачки за спожитий природній газ за період з 09.2018 станом на 06.2021 становить 1368 грн. 58 коп. (70141,93-72930,93+4157,58=1368,58).

Щодо стягнення заборгованості до 09.2018 року, колегія суддів вважає, що такі вимоги є обґрунтованими, однак з урахуванням заявленої представником відповідача заяви про застосування позовної давності, яка подавалася ним до суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що вимоги в означеній частині не можуть бути задоволенні за спливом строку позовної давності.

Разом з тим, вимоги ТзОВ «Львівгаз Збут» про стягнення заборгованості за період з вересня 2018 року по червень 2021 в сумі 1368,58 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві позивач надав розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з суми боргу (12 383,63грн), яка визначена позивачем станом на липень 2021 року.

Дійшовши висновку про стягнення лише 1368,58 грн., колегія суддів доходить висновку, що підстав для стягнення індексу інфляції та 3% річних немає, оскільки як свідчить довідка про фінансовий стан абонента, ОСОБА_1 щомісячно в межах використання обсягу природного газу сплачувала кошти за надані послуги.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ТзОВ «Львівгаз Збут» сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. Водночас за подання апеляційної скарги відповідачка сплатила судовий збір в сумі 3405 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Львівгаз Збут» підлягає 193 грн. 10 коп. за розгляд справи судом першої інстанції, а з ТзОВ «Львівгаз Збут» на користь ОСОБА_1 3115 грн. 35 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного з ТзОВ «Львівгаз Збут» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 2922 грн. 25 коп. судового збору.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сухарини Володимира Стефановича задовольнити частково.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 1368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) гривень 58 копійок основного боргу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» на користь ОСОБА_1 2922 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривень 25 копійок сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк