Справа № 559/2507/22
Провадження № 2/559/804/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Протас Ю.В.,

представника позивача - адвоката Маркінцевича М.Д.,

представника відповідача - адвоката Пасічника Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1041 га, кадастровий номер . По сусідству з нею, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідач - ОСОБА_2 , який є власником сусідньої земельної ділянки.

Відповідач облаштував прилеглу до його будинку земельну ділянку для здійснення авторемонтних робіт: металозварювальних, різка металу, фарбування автомобілів, великих вантажних і легкових автомобілів, заміна запчастин в автомобілях і інші ремонтно-будівельні роботи з автомобілями. Відповідач не являється фізичною або юридичною особою підприємцем, авторемонтними роботами займається самовільно, здійснює самочинну забудову на своїй земельній ділянці. Вона неодноразово зверталася до органів самоврядування - Смизької територіальної громади. Незважаючи на її вимоги до відповідача щодо усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та житловим будинком, а також вимоги уповноважених органів, відповідач так і не усунув дані перешкоди. Закон України про ДБН вказує на відстань виконання і будівництва авторемонтних робіт від житлового масиву - мінімум 150 метрів.

Окрім того, вона онкохвора і дана незаконна діяльність: авторемонтні роботи несуть велику загрозу як їй, так і її синові ОСОБА_3 , який хворіє на стенокардію

Відповідні авторемонтні роботи та самочинне будівництво з боку відповідача створює їй та її сім`ї перешкоди для користування земельною ділянкою, які полягають в неможливості проживати в будинку через шум, сильну амортизацію земельної ділянки, викид шкідливих речовин в атмосферу через фарбування, очистки від корозії, зварювальних робіт, заміну автозапчастин, що створює перешкоду в користуванні будинком і земельною ділянкою. Відповідач фактично на свій власний розсуд без відповідних дозвільних документів змінив функціональне призначення земельної ділянки.

Зважаючи на це, просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованих елементів, а також заборонити виконання автомобільно-ремонтних робіт; фарбування автомобілів, зварювальні роботи, очистки від корозії автомобілів, заїзд до садиби відповідача - вантажних і легкових автомобілів, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовних вимог не визнає повністю, з наступних підстав.

Він дійсно проживає на власній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Заперечує, що облаштував свою земельну ділянку для здійснення ремонтних робіт автомобілів. Він має спеціальність та кваліфікацію зварювальника європейського рівня та офіційну роботу, працює зварювальником-різноробочим на приватному підприємстві «ФОРТУНА», що у с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області. У випадках коли інколи здійснює зварювальні роботи по місцю проживання, то правил добросусідства не порушує, дотримується усіх норм та обмежень, пов`язаних із цим. Ці випадки були пов`язані виключно з початком повномасштабних воєнних дій та необхідністю допомоги військовослужбовцям ЗСУ, які час від часу зверталися до нього з проханням ремонту їхньої техніки. Він не здійснює ніякої господарської діяльності пов`язаної із ремонтними роботами автомобілів. Відповіді на звернення ОСОБА_1 не містять жодних доказів чи інформації, що підтверджують її припущення. Наявність у його сусідів хвороб ніяким чином не пов`язані із тим, що він проживає поруч із ними, по сусідству та не перебувають у причинному зв`язку.

Окрім того, ніякого самочинного будівництва він не здійснював і не здійснює. На його земельній ділянці зконструйований безфундаментний навіс за принципом розбірно-збірної конструкції, який не являється будівлею чи спорудою, яка потребує дозвільних документів, висновок про що було зроблено на місці як представниками відповідного органу місцевого самоврядування, які неодноразово за скаргами позивачки приїздили до нього, так і поліцією, працівники якої розглядали подібні скарги. Відтак, він ніяким чином не змінював функціональне призначення власної земельної ділянки.

Будь-яких прав позивача він не порушував, як і власників суміжних земельних ділянок. За численними скаргами та зверненнями позивачки, він, його власність, земельна ділянка, навіс, підлягали численним перевіркам, як правоохоронних органів (прокуратури, поліції, податкової) так і представників органу місцевого самоврядування (землевпорядниками, будівельниками) за наслідками яких, з його боку будь-яких порушень законодавства виявлено не було і він ні до якої відповідальності не притягався. Вважає, що усі заявлені у позові доводи не підтверджуються жодним доказом. Зважаючи на це, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Маркінцевич М.Д. позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові, який просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Пасічник Ю.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України ( далі за текстом ЦК України), кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють права власників суміжних земельних ділянок.

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про що є відмітка у її паспорті. Зазначений житловий будинок, а також земельна ділянка площею 0,1041 га, кадастровий номер: :01:003:0684, за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №138430219 від 20.09.2018 та №123072516 від 07.05.2018 (а.с. 16, 19-27).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 та довідка МСЕК серія НОМЕР_2 (а.с. 10, 12).

Згідно повідомлення Смизької селищної ради №1891/02-19 від 19.09.2022, наданого на заяву ОСОБА_1 , рекомендують звернутись до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області із заявою щодо проведення перевірки ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотримання забудовником будівельних норм та виконання умов будівельного паспорту, оскільки такі повноваження в органу місцевого самоврядування відсутні (а.с. 14).

У повідомленні №1849/02-19 від 13.09.2022, наданому на адвокатський запит, виконком Смизької селищної ради зазначає, що станом на 13.09.2022 ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець не зареєстрований. Дозвіл виконувати ремонтно-авомобільні роботи селищною радою йому не видавався (а.с. 17).

На звернення позивачки щодо проведення перевірок щодо діяльності ОСОБА_2 , Дубенський районний відділ поліції повідомив, що ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення у діях останнього відсутні (а.с. 18).

Позивачкою також надано фотографії із зображенням спиляних гілок дерев на межі господарств, стріли підйомного крану, фрагменти будівництва навісу тощо.

Як свідчить довідка №23 від 02.12.2022, видана директором ПП «Фортуна» ОСОБА_5 , ОСОБА_2 дійсно працює в ПП «Фортуна» на посаді зварювальник-різноробочий з 01.05.2022, згідно наказу №48 (а.с. 46).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами.

Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч. 6 ст. 106 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні її будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованих елементів, а також заборонити виконання автомобільно-ремонтних робіт.

Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів та не доведено, що відповідач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. Також не надано жодного доказу на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та хворобами позивачки і членів її сім`ї, це базується лише на припущеннях. Жодними доказами не підтверджено здійснення господарської діяльності відповідачем, пов`язаної з ремонтними роботами автомобілів.

Щодо навісу, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 , то як стверджує відповідач, ця конструкція є безфундаментною, розбірно-збірною, тому не являється будівлею чи спорудою, яка потребує дозвільних документів. Окрім того навіс сконструйований на належній йому земельній ділянці без зміни її функціонального призначення.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що із заявами до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області щодо проведення перевірки дотримання відповідачем будівельних норм та виконання умов будівельного паспорту, вона не зверталась. Також не зверталась до Державної санітарно-епідеміологічної служби у Рівненській області щодо дотримання відповідачем відповідних санітарно-епідеміологічних норм.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові, а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд зауважує, що обраний засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оціненими на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачка не довела наявності перешкод у користуванні її власністю зі сторони відповідача, як і необхідності знесення ним будівельної конструкції та заборони виконання автомобільно-ремонтних робіт, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та необгрунтованістю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком - відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2022.

Суддя: Р.В. Ралець