Провадження 4-с/522/107/22
УХВАЛА

22 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондаря В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Куртушан Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), за участі стягувача: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК»,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник 28.11.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), що виразилася у не знятті арешту.

В обґрунтування скарги зазначено, що виконавче провадження завершено 21.12.2016, в той час як арешт накладений на майно скаржника скасований не був.

Ухвалою суду від 30.11.2022 скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні 12.12.2022.

У судовому засіданні 12.12.2022 представник скаржника ОСОБА_2 просив надати йому додатковий час на подання додаткових пояснень, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 22.12.2022.

До суду 12.12.2022 надійшов відзив Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі, згідно якого заперечують проти скарги.

В обґрунтування відзиву вказано, що у виконавчому провадженні борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені ОСОБА_1 не були, тому і арешт не був скасований. Також зазначають, що ОСОБА_1 намагався визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, але суд йому відмовив.

У судове засідання 22.12.2022 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник скаржника ОСОБА_2 звернувся 22.12.2022 до суду з заявою про долучення доказів та розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 липня 2015 року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №48082741, відкритого з приводу виконання виконавчого листа №522/14086/13-ц, виданого 02.06.2015 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» грошову суму у розмірі 879183,12 грн, накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Відтак, з ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2021, якою відмовлено у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2014, на підставі якого видано виконавчий лист №522/14086/13-ц, стягнуто солідарну заборгованість з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» за кредитним договором № від 22.03.2007 у розмірі 879 183,12 грн.

Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2021 залишено без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 18.08.2022.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , постановою Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 10.07.2015 у виконавчому провадженні №48082741.

Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі листом від 12.05.2022 повідомив, що виконавче провадження №480082741 було завершено 21.12.2016 згідно п. 7 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Борг за виконавчим провадженням, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачено. Матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. 3

Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» від 17.06.2021, станом на 17.06.2021 заборгованість ОСОБА_3 перед АТ «Укрсиббанк», що випливає з кредитного договору №0 від 22.03.2007 відсутня, кредит погашений.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 40) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Згідно довідки наданої представником скаржника, за кредитним договором за якими ухвалювалося рішення про стягнення заборгованості та відповідно було відкрите виконавче провадження, а саме №0 від 22.03.2007, відсутня заборгованість, кредит погашений.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Тому, на думку суду є доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, який погашений, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Довідка про відсутність кредитної заборгованості не свідчить про виконання саме рішення суду, разом з тим, неможливо стягнути заборгованість за кредитним договором, яка була погашена.

Як зауважує Верховний суд у постанові від 13 липня 2022 року при розгляді справи № 2/0301/806/11, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №480082741, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

Наявність протягом тривалого часу (більше 6 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Тому, суд дійшов висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підстав вищевикладеного, суд дійшов переконливого висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою, а накладений арешт у 2015 році підлягає скасуванню.

На підставі ст.ст. 18, 24, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 261, 450, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), за участі стягувача: Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту.

Зобов`язати Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт накладений постановою Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 10.07.2015 (номер обтяження 10984715).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 23 грудня 2022 року.

Суддя В.Я.Бондар