П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

за участі секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року, ухвалене головуючою суддею Дергачовою Н.В., за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового розслідування і суду

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового розслідування і суду.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до Довідки №2026 від 03.11.2015 ОСОБА_1 разом із своєю матір`ю - ОСОБА_2 , зареєстровані та проживають разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач займався різного роду будівельними роботами в т.ч. і закордоном, таким чином, заробляючи собі на життя та утримуючи свою стареньку матір. Для цього мав відповідні інструменти.

Проте, 27.02.2015 йому було оголошено повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000104 внесеному до ЄРДР 11.02.2015 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

А 27.03.2015 ОСОБА_1 вручено та оголошено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з аналогічними порушеннями принципу презумпції невинуватості стосовно позивача.

19.02.2019 Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області виніс вирок, яким визнано його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

11.02.2020 Закарпатський апеляційний суд виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галая_М.М. залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 - без змін.

24.09.2020 Верховний Суд виніс постанову, якою вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо позивача залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Позивачу та його матері діями працівників поліції, прокуратури та суду завдано значної шкоди, через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, через незаконний обшук та незаконні дії вчиненні під час цього (психологічний, моральний тиск, знущання, образи, застосування сльозогіного газу, тощо), через доведення до самогубства (замах), через незабезпечення права на захист під час обшуку, через порушення презумпції невинуватості, через втручання в приватне життя позивача та його матері, через незаконне переслідування та фальсифікацію кримінальної справи, тощо.

Через всі вищезазначені страждання починаючи з 21.02.2015 і до прийняття 24.09.2020 остаточної постанови Верховним Судом, він дуже сильно хвилювався, нервував та переживав, у нього виникло відчуття несправедливості, меншовартості через примус, який до нього незаконно застосували правоохоронні органи держави. Спочатку його намагалися взяти під варту, але в кінці кінців обмежилися призначенням йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Він весь цей час не міг вільно пересуватися за межі свого дому, оскільки, був змушений відвідувати судові засіданні (не міг їх пропускати) на протязі 5 років в м. Свалява, м. Мукачево та м. Ужгороді.

Позивач проживаючи в с. Неліпино за власний кошт добирався до судів та поліції. А постійні переживання негативно вплинули на його здоров`я, яке суттєво погіршилося, у зв`язку з чим він змушений був проходити медичні огляди та лікування. Приватне життя позивача зазнало суттєвих змін у зв`язку з вищенаведеним.

Враховуючи вказане, позивач вважав, що розмір морального відшкодування має бути вищим ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 5 років та 7 місяців.

Тому, з врахуванням вищенаведеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів на його користь 5.000.000,00 грн моральної шкоди та 7.600,31 грн матеріальної шкоди пов`язаної із затратами на лікування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 390.000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка_І.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає таке рішення неповним, несправедливим, незаконним та таким, що порушує права позивача, через неналежну та повну компенсацію завданої моральної шкоди та порушених його прав та свобод.

Проте, ухвалюючи оскаржуване рішення суд, вказавши на всі претензії позивача, в більшості їх не надав їм належної оцінки зосередившись тільки на відшкодуванні та розрахунку терміну перебування позивача під слідством та судом, і спробою спростування медичної документації позивача про стан здоров`я та витрат ліків на лікування позивача.

Виносячи оскаржуване рішення, суд із позовних вимог про стягнення 5.007.600,31 грн задовольнив тільки 390.000,00 грн моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судовим провадженням в судах першої та апеляційної інстанції (крім касаційної інстанції). Інші порушення суд не розглянув та шкоду за це не присудив.

Позивач вважає, що за перебування його під слідством і судом 67 місяців за тяжкий злочин (ч. З ст. 185 КК України) із винесенням обвинувального вироку (повторно) та призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на 4 р. із врахуванням незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності держава має відшкодувати шкоду у розмірі 2.400.000,00 грн;

У зв`язку із незаконним обшуком житла (повторно) на підставі незаконної ухвали суду, у якій всупереч вимогам ст.234 КПК України та практики ЄСПЛ були відсутні індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна, які планувалося відшукати та у порушення п.5 ч.2 ст.235 КПК України в ухвалі про обшук не зазначено власника житла, де надано дозвіл на обшук житла позивача, йому має бути відшкодовано шкоду в розмірі 300.000,00 грн;

вчиненням психологічного, морального тиску, знущання, образи (повторно) щодо Позивача та застосування сльозогінного газу до мами на очах позивача, штовхання її, тощо під час обшуку завдало моральних страждань, які підлягають належному відшкодуванню в розмірі 100.000,00 грн;

доведення його до самогубства (замах) під час обшуку, коли він приклав собі до горла ніж через свавілля правоохоронних органів, має бути належним чином компенсоване та стягнуто на користь позивача 1.000.000,00 грн;

вилучення майна під час обшуку (повторно) та накладення арешту на нього, завдало морального страждання та обмежило вільне володіння своїми речами, що також підлягає компенсації в розмірі 65.000,00 грн;

повторне вручення йому повідомлення про підозру за тяжкий злочин (ч.З ст.185 КК України) погоджене прокурором, призвело до морального страждання, що підлягає компенсації в розмірі 200.000,00 грн;

незаконне затримання, повторне вручення йому клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, погоджене прокурором, призвело до серйозного стресу у позивача, оскільки його вже один раз незаконно взяли під варту строком на 7 місяців, і він не міг повірити в те, що йому повторно доведеться пережити всі ті страждання, які він переживав декілька років тому перебуваючи під вартою, а це відсутність свободи, відсутність належного харчування, відсутність належної медичної допомоги, наявність тарганів у камерах, запахів, тощо. Належне відшкодування у розмірі 150.000,00 грн;

повторна фальсифікація проти нього кримінального переслідування, в т.ч. був підроблений запис в журналі осіб, які знаходяться в райвідділі. Належне відшкодування у розмірі 100.000,00 грн;

застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, тобто його свободу вільно пересуватися було суттєво обмежено. Належне відшкодування у розмірі 150.000,00 грн;

неодноразовим поверненням незаконно складених обвинувальних актів. Належне відшкодування у розмірі 100.000,00 грн;

незабезпечення права на захист під час обшуку. Належне відшкодування у розмірі 35.000,00 грн;

порушення презумпції невинуватості. Належне відшкодування у розмірі 100.000,00 грн;

втручання в приватне життя позивача у зв`язку з вищенаведеним, оскільки позивач протягом більш як 5 років змушений був відвідувати правоохоронні органи та судові засідання, витрачати на це кошти, час та своє здоров`я, що суттєво вплинуло на його життя. Належне відшкодування у розмірі 150.000,00 грн;

завданою шкодою здоров`ю у зв`язку з вищенаведеними порушеннями. Належне відшкодування у розмірі 150.000,00 грн.

Мінімальні витрати на лікування понесені позивачем становлять 7.600,31 грн.

Отже, загальна сума що підлягає до задоволення становить 5.007.600,31 грн.

ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання відшкодування в позовному провадженні виходячи з кратності розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом більшого ніж один розмір. Суд першої інстанції це все проігнорував, а відповідачі зайняли не вірну позицію в даній справі.

Так, суд не застосував належну кратність виходячи з конкретних обставин справи, а саме що за повторне перебування Позивача під слідством і судом 67 місяців за тяжкий злочин (ч.З ст.185 КК України) із винесенням обвинувального вироку (повторно) та призначенням покарання у вигляді реального позбавлення волі на 4 роки із врахуванням повторного незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, що саме по собі відшкодування вже не може бути мінімальним по кратності мінімальних заробітних плат.

Суд також не врахував при визначенні кратності шкоду завдану здоров`ю позивача та не надав належної оцінки медичним документам. Позивач довів факт погіршення свого стану здоров`я та надав до суду відповідні висновки медичних установ. Більшість наявних у нього хвороб є не виліковними, а тому щоб підтримував свій стан здоров`я, йому потрібно нести значні витрати.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Отже, право позивача на належне відшкодування було порушено.

Також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення часу перебував під кримінальним переслідування, зокрема вважає, що такий час становить 67 місяць, а не 60 місяців як встановив суд. Суд помилково і всупереч національному законодавству прийшов до невірного висновку, що кримінальне переслідування ОСОБА_1 у даній справі закінчилося з прийняттям 11 лютого 2020 року ухвали Закарпатським апеляційним судом, тобто набранням виправдувальним вироком Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2019 року законної сили. Факт того, що прокуратура далі оскаржувала вирок до Верховного Суду, намагаючись притягнути позивача до кримінальної відповідальності, протиправно не враховує.

Закарпатська обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу в якому посилається на те, що подана скарга є необґрунтованою та не підлягає до задоволення. Суд першої інстанції правомірно вважав, що ОСОБА_1 не підтверджено заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 5.000.000,00 грн належними та допустимими доказами, а саме, висновком судового експерта психолога та/або судово-медичною експертизою, які б достовірно встановили глибину та інтенсивність отриманих моральних страждань. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з визначеного чинним законодавством мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць незаконного перебування під слідством та судом. Більшість з долучених до матеріалів справи фіскальних чеків на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди не вкладається у час події перебування ОСОБА_1 під карним переслідуванням у період з 11.02.15р. по 11.02.20р. Не надано суду першої інстанції також належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між карним переслідуванням та захворюваннями, які були в нього діагностовані та здійснення лікування таких після закінчення періоду карного переслідування.

Адвокат Шкорка І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав відповідь на відзив Закарпатської обласної прокуратури. Посилається на те, що у відзиві Закарпатська обласна прокуратура не аналізує конкретні аргументи позивача що наведені у позовній заяві, та абстрактно усе заперечує без наведення чітких аргументів та їх спростувань. У відзиві відсутні заперечення щодо ряду доводів позивача, а тому вважає, що відповідач визнає такі. Визначений законом розмір відшкодування моральної шкоди не менше одного мінімального розміру заробітної плати з врахуванням обставин справи, тяжкості висунутого обвинувачення, порушень допущених проти позивача та його мами, шкоди завданої здоров`ю позивача то розмір морального відшкодування має бути у декілька розмірів мінімальних заробітних плат. Отже, у позивача є законне сподівання на належну компенсацію моральної шкоди з відповідним та реальним розрахунком завданої йому шкоди.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, відзиву, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з витягу Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000104 від 11.02.2015 до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України та 18.02.2015 року - за ч. 3 ст. 185 КК України. Досудове розслідування проводилося Свалявським РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області.

Та 27.02.20215 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185 КК України у межах кримінального провадження № 0000104 від 11.02.2015.

А 27.03.2015 ОСОБА_1 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у межах кримінального провадження № 0000104 від 11.02.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 1-кп/306/77/16 (справа № 306/915/15-к) 20.04.2015 до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 у справі № 306/915/15-к (провадження № 1-кп/306/92/15) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та призначено чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено з випробуванням на іспитовий строк три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу обрано особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1557 грн. 38 коп. витрат за проведення експертиз.

Речові докази - шуруповерт марки " Маnnеsmаnn Lеmpstr 24" , перфоратор марки "ZІС _DY31-26", пластмасові коробки, мідні кабеля (опалені) повернуто власнику ОСОБА_3 , електрокабель, навісний замок повернути ОСОБА_4 , сліди низу взуття на гіпсових зліпках, ботінок знищено.

Але ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2016 у справі № 306/915/15-к апеляційні скарги захисника - адвоката Гуштана Г.Г., прокурора та обвинуваченого ОСОБА_1 - було задоволено частково. Вищезазначений вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України - скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.04.2016 у справі № 306/915/15-к (провадження 1-кп/306/77/16) було обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - повернуто прокурору Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Логвіну Д.О.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 306/1134/16-к (провадження № 1-кп/306/101/16) - 03.06.2016 до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.09.2016 року у кримінальній справі № 306/1134/16-к (провадження № 1-кп/306/101/16) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України - був повернутий прокурору.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2016 у справі № 306/1134/16-к апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галай М.М. було залишено без задоволення. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.09.2016 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 000104 щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи № 306/13514/17 (провадження № 1-кп/306/118/17) 29.06.2017 до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 08.09.2017 у справі № 306/1351/17 (провадження № 1-кп/306/118/17) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183 КК України - було повернуто прокурору.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2017 у справі № 306/1351/17 апеляційну скаргу подану прокурором Мукачівської місцевої прокуратури Галай М.М., було залишено без задоволення. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору - залишено без зміни.

Як вбачається з матеріалів справи № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/303/57/19) 20.12.2017 до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.01.2018 у справі № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/306/63/18) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 15.12.2017 по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - був повернутий прокурору.

Але ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2018 у справі № 306/2629/17 апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. було задоволено. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.01.2018 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000104 щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України - скасовано і призначено новий розгляд обвинувального акту у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції.

Проте ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі № 306/2629/17 подання Свалявського районного суду Закарпатської області було задоволено. Направлено дане судове провадження до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду.

Та вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 у справі № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/303/57/19) за наслідками розгляду кримінального провадження № 0000104, ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду від 25.02.2015 на тимчасово вилучені речі в ході проведеного обшуку від 21 лютого 2015 року в житловому будинку та інших, прилеглих до нього господарських та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 : пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки MANESMAN темно-синього кольору, один акумулятор та зарядний пристрій до нього; пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться перфоратор марки 21С_DY31-26 та металева головка до нього; пластмасову коробку чорного кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки DOMOTEC MS-294 A, два акумулятори до нього та зарядний пристрій без шнура; електродриль марки Einhele BSM 100 D жовтого кольору; три відрізки кабелю чорного кольору, довжиною 7,6 та 4 метра; один правий черевик з написом NORT, який пошкоджений шляхом підпалу - скасовано.

Речові докази: навісний замок, два гіпсові сліди низу взуття, обпалений черевик, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду - знищити; пластмасову коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акумулятором та зарядним пристроєм до нього, пластмасову коробку сірого кольору з перфоратором марки «21C_DY31-26» з металевою головкою, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду - повернуто ОСОБА_1 за належністю; три відрізки кабелю чорного кабелю довжиною 7,6 та 4 метра, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУНП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_1 за належністю; мідний кабель трьохжильний чорного кольору довжиною близько 80 метрів, відрізок електрокабеля з надписами на ньому у вигляді букв та цифр «#nktcables 450//750vCYKY-I 3x1.5 RETP-KK 134/01 2008C», поліетиленовий пакет білого кольору з обпаленим кабелем в середині, упакований в пакет «Експертна служба №1923037», що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУНП в Закарпатській області - знищено.

Та ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020 у справі № 306/2629/17 апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. було залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 щодо ОСОБА_1 без змін. Зазначена постанова набула законної сили з дня її винесення.

Постановою Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 57-2353км20) вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підтвердження факту погіршення стану здоров`я позивачем до суду надано наступні докази: виписку Закарпатської обласної клінічної лікарні імені Андрія Новака із історії хвороби від 12.08.2015 року за № 11959/842, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання: хронічний холецистит із дискінезією жовчовивідних шляхів. Еритематозна гастродуоденопатія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит. Радикулярна кіста н/щелепи 4.1, 4.2 зуба. Хронічний геморой ІІ ст. Остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та грудного відділів з радикулярним та астено-вегетативним синдромом. Посттравматичний стресовий розлад з психостенічним та емоційно-лабільними розладами. Двобічна хронічна приглухуватість в стадії ремісії;

виписка Закарпатської обласної клінічної лікарні імені Андрія Новака із історії хвороби від 04.11.2016 року за № 16538, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання: ГЕРХ. Ерозивна гастропатія. Біліарна дискінезія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит, фаза загострення. Остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного відділу з м`язево-тонічним компонентом та радикулярним синдромом. Генералізований тривожний розлад. Психоастенічний синдром з інсомнією. Двобічний хронічний мезотимпаніт, стадія ремісії. Симптоматичний ериттроцитоз. Геморой ІІ ст.;

виписка-епікриз Свалявської райлікарні терапевтичного відділення № 2 від 29.11.2016 року за № 6683/903, згідно якого ОСОБА_1 має захворювання: ГЕРХ. Ерозивна гастропатія. Біліарна дисплазія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит, фаза загострення. Остеохондроз хребта з переважним ураженням та радикулярним синдромом шийного відділу. Генералізований тривожний розлад. Психоастенічний синдром. Геморой ІІ ст. Симптоматичний еритроцитом. Хронічний бронхіт;

виписка-епікриз Свалявської райлікарні терапевтичного відділення № 2 від 15.11.2016 року за № 7991/945, згідно якого ОСОБА_1 має захворювання: хронічний ентероколіт стадії загострення. Хронічний гастродуоденіт з підвищеною к/утворюючою функцією в стані загострення. Д.Г.Р. ерозивна гастропатія. Хронічний панкреатит. Генералізований емоційно-лабільний розлад;

протокол езофагогастродуоденоскопії від 06.04.2020 року Свалявської районної поліклініки з діагнозом: еритематозна гастродуоденопатія;

огляд лікаря невропатолога від 16.07.2019 року за висновком якого встановлені соматоформні розлади ВНС з синдромом подразненого товстого кишківника та астено - тривожним синдромом;

виписка із протоколу ЛКК КПП «Свалявська районна лікарня» № 46/1669 від 15.04.2020 року згідно якого встановлені діагнози: Хронічсний гастродуоденіт в стадії загострення. Дуоденогастрологічний рефлекс. Реактивний панкреатит. Поодинокі дивертикули кишки. Дисбактеріоз кишківника;

висновок УЗД від 28.09.2020 року; протокол УЗД від 12.04.2021 року з діагнозом: хронічного холециститу та панкреатиту; висновок УЗД від 01.06.2021 року; висновок ендоскопії від 02.05.2017 року; висновок УЗД від 06.04.2020 року; висновок УЗД від 02.05.2018 року; висновок функціонального обстеження від 07.09.2021 року.

Вирішуючи позов, суд першої інстанції враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач під час кримінального переслідування з боку органу досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000104 від 11.02.2015 вважав, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під досудовим слідством та судовим розглядом протягом 60 місяців, що становить суму 390.000,00 гривень.

Але ж, колегія суддів не погоджується у цілому з визначеним розміром відшкодування моральної шкоди та вважає, що така повинна вирішуватись у даних правовідносинах з врахуванням все ж таки більшого розміру ніж одна мінімальна заробітна плата, виходячи з наступних доводів.

З метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 23, 1167, 1176 ЦК України, Закон N 266/94-ВР, ОСОБА_1 просив відшкодувати йому майнову та моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом, який врегульовує спірні правовідносини є саме Закон N 266/94-ВР.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР).

Згідно зі ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди виникає у випадку, зокрема постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовується у тому числі моральна шкода.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, Законом № 266/94-ВР передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, судом є мінімальний розмір заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Таке зазначено у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 року № 1928-ІХ із 01 січня 2022 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6500 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зауважила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

При цьому, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Звертаючись у суд з даною вимогою ОСОБА_1 обґрунтовував розмір заподіяної йому моральної (немайнової) шкоди тим, що внаслідок незаконного пред`явлення йому обвинувачення за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України зазнав глибоких фізичних, душевних, психічних страждань та хвилювань через що погіршилось його здоров`я та можливість реалізації своїх звичок та бажань.

Наявність отримання моральної шкоди позивач пов`язував також зі здійсненням незаконного обшуку житла та незабезпечення йому при цьому права на захист під час обшуку; здійснення під час обшуку на нього психологічного і морального тиску, знущання, образи та застосування сльозогінного газу до мами на його очах і при цьому штовхання її, тощо; доведення його до самогубства (замаху) під час проведення обшуку, шляхом прикладання ним ножа до гортані через свавілля працівників досудового органу; неправомірне вилучення майна під час обшуку та накладення арешту на таке, призвело до обмеження вільного володіння своїми речами; повторні вручення йому повідомлень про підозру в скоєнні тяжкого злочину (ч.З ст.185 КК України), незаконне затримання з повторним врученням йому клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а це для нього відсутність свободи, відсутність належного харчування, відсутність належної медичної допомоги, наявність тарганів у камерах, запахів, тощо; обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, тобто його свободу вільно пересуватися було суттєво обмежено; порушення презумпції невинуватості; втручання в приватне життя у зв`язку з вищенаведеним, оскільки він протягом більш як 5 років змушений був відвідувати правоохоронні органи та судові засідання, витрачати на це кошти, час та своє здоров`я, що суттєво вплинуло на його життя; наведені порушення завдали шкоду його здоров`ю. Тож розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди визначено ОСОБА_1 у сумі 5.000.000,00 гривень.

При цьому, визначаючи такий загальний розмір заподіяної моральної шкоди, ОСОБА_1 вважав, що така підлягає визначенню зокрема за кожне порушення окремо, а саме:

за перебування його під слідством і судом протягом 67 місяців за тяжкий злочин (ч. З ст. 185 КК України) внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, у розмірі 2.400.000,00 грн;

у зв`язку із незаконним обшуком житла на підставі незаконної ухвали суду, у якій всупереч вимогам ст.234 КПК України та практики ЄСПЛ були відсутні індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна, які планувалося відшукати та у порушення п.5 ч.2 ст.235 КПК України в ухвалі суду не зазначено власника житла, в якому надано дозвіл на обшук, в розмірі 300.000,00 грн;

вчинення психологічного, морального тиску, знущання, образи щодо нього та застосування сльозогінного газу до мами на його очах, штовхання її, тощо під час обшуку, в розмірі 100.000,00 грн;

доведення його до самогубства під час обшуку, в розмірі 1.000.000,00 грн;

вилучення майна під час обшуку та накладення арешту на таке, в розмірі 65.000,00 грн;

повторне вручення йому повідомлення про підозру за тяжкий злочин (ч.З ст.185 КК України) погоджене прокурором, в розмірі 200.000,00 грн;

незаконне затримання, повторне вручення йому клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, погоджене прокурором, у розмірі 150.000,00 грн;

повторна фальсифікація проти нього кримінального переслідування, у розмірі 100.000,00 грн;

застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, у розмірі 150.000,00 грн;

неодноразовим поверненням незаконно складених обвинувальних актів, у розмірі 100.000,00 грн;

незабезпечення права на захист під час обшуку, в розмірі 35.000,00 грн;

порушення презумпції невинуватості, у розмірі 100.000,00 грн;

втручання в приватне життя позивача у зв`язку з вищенаведеним, оскільки позивач протягом більш як 5 років змушений був відвідувати правоохоронні органи та судові засідання, витрачати на це кошти, час та своє здоров`я, у розмірі 150.000,00 грн;

заподіяння шкоди здоров`ю у зв`язку з вищенаведеними порушеннями, у розмірі 150.000,00 грн.

Так, вироком Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2019 року визнано ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Зокрема судом визнано, що мали місце діяння, у яких обвинувачувався ОСОБА_1 , однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення саме ОСОБА_1 злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і на даний час вичерпані всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів. Також судом визнано надуманими твердження обвинуваченого та його захисника стосовно того, що 21.02.2015 року було незаконно проведено в його житловому будинку обшук, позаяк такий обшук в помешканні ОСОБА_1 проводився працівниками Свалявського райвідділу на підставі ухвали слідчого судді Свалявського районного суду від 18.02.2015 року, що була постановлена у відповідності до вимог ч.2 ст.235 КПК України.

Залишаючи вирок Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2019 року без змін, Закарпатський апеляційний суд в ухвалі від 11.02.2020 року зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України. Колегія суддів визнала доводи прокурора стосовно того, що суд не спростував пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України неспроможними, оскільки суд першої інстанції дослідивши та проаналізувавши всі надані стороною обвинувачення докази, використав усі можливі правові механізми для встановлення істини по справі та прийшов до правомірного висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не доведено належними, достатніми та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 вказаних кримінальних правопорушень.

У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону № 266/94-ВР зазначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 у пункті 1 частини 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Водночас, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, частини 5, 6 статті 4 Закону № 266/94-ВР.

Як передбачено частинами 2, 3 статті 13 Закону № 266/94-ВР, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши зміст зазначених норм Закону № 266/94-ВР, які є спеціальними нормами при вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди внаслідок постановлення виправдувального вироку, колегія суддів дійшла до думки, що розмір відшкодування моральної шкоди громадянинові за час перебування під слідством чи судом провадиться з урахуванням обставин справи, які свідчать про наявність страждань, заподіяних внаслідок фізичного чи психічного впливу на громадянина, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зазначені норми визначають розмір відшкодування моральної шкоди виходячи із сукупності незаконних дій, які призвели до заподіяння громадянину фізичних чи психологічних страждань.

Водночас, обраний позивачем спосіб визначення розміру відшкодування моральної шкоди за кожну неправомірну процесуальну дію, а не за сукупністю незаконних дій протягом перебування під досудовим слідством чи судом є таким, що не узгоджується з вимогами спеціального Закону № 266/94-ВР.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Апеляційний суд, визначаючи глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 протягом перебування під слідством та судом, дійшов до висновку, що на такі вплинуло звинувачення у вчиненні тяжких злочинів передбачених ч.3 ст.185 КК України; здійснення працівниками поліції під час обшуку на нього психологічного і морального тиску, із застосування сльозогінного газу, неналежного ставлення до мами на його очах з боку працівників поліції; обмеження вільного володіння своїми речами внаслідок накладення судом арешту на таке; неодноразовість повернення прокурору обвинувальних актів, судом; обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що суттєво вплинуло та обмежило його свободу вільно пересуватися; засудження вироком від 29.10.2015 року до чотирьох років позбавлення волі, який згодом було скасовано ухвалою апеляційного суду від 29.03.2016 року із призначенням нового розгляду судом першої інстанції; порушення презумпції невинуватості під час здійснення досудового слідства та втручання в приватне життя у зв`язку з вищенаведеним, оскільки протягом більш як 5 років змушений був відвідувати правоохоронні органи та судові засідання, витрачати на це кошти, час та своє здоров`я, що суттєво вплинуло на його життя.

А звідси, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості та тим, що внаслідок перебування ОСОБА_1 під тривалим звинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, було порушило його звичний уклад життя, що позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід збільшити з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом до півтора розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць, що становитиме 9.750,00 гривень, (6.500,00 х 1,5).

Щодо визначення строку перебування під слідством та судом

В апеляційній скарзі адвокат Шкорка І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що розгляд Верховним Судом касаційної скарги прокурора на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 19.02.2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020 року, теоретично могло бути в послідуючому наслідком притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. Відтак, строк розгляду Верховним Судом касаційної скарги прокурора включається у загальний строк кримінального переслідування ОСОБА_1 , який повинен становити 67 місяців.

Проте, такий довід адвоката Шкорка І.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 є безпідставним з огляду на таке.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі

№ 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, суд першої інстанцій правильно вважав, що його початком є 11 лютого 2015 року та останнім днем перебування під слідством та судом є 11 лютого 2020 року, дата постановлення Закарпатським апеляційним судом ухвали про залишення без змін вироку Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2019 року. Тобто, правильним останнім днем є день набрання законної сили виправдувальним вироком, який у цій справі набрав законної сили разом з постановленням ухвали Закарпатським апеляційним судом від 11 лютого 2020 року про залишення цього вироку без змін.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Суд першої інстанції дотримався наведеного та дійшов підставного висновку, що строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством та судом.

Оскільки вирок Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2019 року, яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року був залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним.

Схожих за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18 (провадження № 61-1394св19).

Таким чином, період перебування позивача під слідством і судом складає не 67 місяців та 14 днів (з 11 лютого 2015 року по 24 вересня

2020 року), як помилково зазначав позивач, а правильно належить вважати період з 11 лютого 2015 року по 11 лютого 2020 року, тобто 60 місяців та 01 день.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, щодо визначення періоду перебування ОСОБА_1 під слідством і судом, так-як строк розгляду справи судом касаційної інстанції не входить у період перебування особи під слідством та судом у спірних правовідносинах.

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.

Оскільки у даних правовідносинах строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить загалом 60 місяців, а тому розмір відшкодування моральної шкоди буде становити загальну суму в розмірі 585 000,00 гривень (9 750,00 грн х 60 місяців), яка підлягає стягненню з держави Україна.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, то колегія суддів, насамперед виходячи з фактичних обставин справи, які доводять наявність заподіяння моральної шкоди та маючи широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди приходить до думки, що визначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 5 000 000,00 гривень є надмірною, позаяк явно не відповідає наведеним вище принципам визначення розміру моральної шкоди. А по сім, законним та достатнім розміром відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом для ОСОБА_1 буде сума у розмірі 585 000,00 гривень, яка визначена колегією суддів з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань.

Щодо відшкодування витрат на лікування

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У позові ОСОБА_1 покликався на те, що під час перебування під слідством та судом отримав ряд захворювань, частини з яких внаслідок їх хронічного перебігу є невиліковними.

На підтвердження даної обставини, щодо погіршення стану свого здоров`я долучив до матеріалів справи ряд документів, серед яких:

виписка Закарпатської обласної клінічної лікарні імені Андрія Новака із історії хвороби від 12.08.2015 року за № 11959/842, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання: хронічний холецистит із дискінезією жовчовивідних шляхів. Еритематозна гастродуоденопатія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит. Радикулярна кіста н/щелепи 4.1, 4.2 зуба. Хронічний геморой ІІ ст. Остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та грудного відділів з радикулярним та астено-вегетативним синдромом. Посттравматичний стресовий розлад з психостенічним та емоційно-лабільними розладами. Двобічна хронічна приглухуватість в стадії ремісії;

виписка Закарпатської обласної клінічної лікарні імені Андрія Новака із історії хвороби від 04.11.2016 року за № 16538, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання: ГЕРХ. Ерозивна гастропатія. Біліарна дискінезія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит, фаза загострення. Остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного відділу з м`язево-тонічним компонентом та радикулярним синдромом. Генералізований тривожний розлад. Психоастенічний синдром з інсомнією. Двобічний хронічний мезотимпаніт, стадія ремісії. Симптоматичний ериттроцитоз. Геморой ІІ ст.;

виписка-епікриз Свалявської райлікарні терапевтичного відділення № 2 від 29.11.2016 року за № 6683/903, згідно якого ОСОБА_1 має захворювання: ГЕРХ. Ерозивна гастропатія. Біліарна дисплазія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит, фаза загострення. Остеохондроз хребта з переважним ураженням та радикулярним синдромом шийного відділу. Генералізований тривожний розлад. Психоастенічний синдром. Геморой ІІ ст. Симптоматичний еритроцитом. Хронічний бронхіт;

виписка-епікриз Свалявської райлікарні терапевтичного відділення № 2 від 15.11.2016 року за № 7991/945, згідно якого ОСОБА_1 має захворювання: хронічний ентероколіт стадії загострення. Хронічний гастродуоденіт з підвищеною к/утворюючою функцією в стані загострення. Д.Г.Р. ерозивна гастропатія. Хронічний панкреатит. Генералізований емоційно-лабільний розлад;

протокол езофагогастродуоденоскопії від 06.04.2020 року Свалявської районної поліклініки з діагнозом: еритематозна гастродуоденопатія;

огляд лікаря невропатолога від 16.07.2019 року за висновком якого встановлені соматоформні розлади ВНС з синдромом подразненого товстого кишківника та астено - тривожним синдромом;

виписка із протоколу ЛКК КПП «Свалявська районна лікарня» № 46/1669 від 15.04.2020 року згідно якого встановлені діагнози: Хронічсний гастродуоденіт в стадії загострення. Дуоденогастрологічний рефлекс. Реактивний панкреатит. Поодинокі дивертикули кишки. Дисбактеріоз кишківника;

висновок УЗД від 28.09.2020 року; протокол УЗД від 12.04.2021 року з діагнозом: хронічного холециститу та панкреатиту; висновок УЗД від 01.06.2021 року; висновок ендоскопії від 02.05.2017 року; висновок УЗД від 06.04.2020 року; висновок УЗД від 02.05.2018 року та висновок функціонального обстеження від 07.09.2021 року.

У підтвердження завданої матеріальної шкоди ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи фіскальні чеки й квитанції, а саме:

від 12.04.2021 року на суму 641,40 грн.; від 28.04.2020 року на суму 470,00 грн.; від 08.10.2018 року на суму 250,31 грн.; від 19.05.2021 року на суму 213,70 грн.; від 12.04.2021 року на суму 78,50 грн.; без дати на суму 118,00 грн.; від 02.05.2020 року на суму 61,00 грн.; від 04.07.2021 року на суму 103,80 грн.; без дати на суму 153,40 грн.; від 12.05.2021 року на суму 166,00 грн.; від 20.07.2021 року на суму 178,00 грн.; від 28.04.2021 року на суму 48,35 грн.; від 08.04.2021 року на суму 9,09 грн.; від 08.04.2021 року на суму 60,70 грн.; від 08.04.2021 року на суму 99,00 грн.; від 25.07.2021 року на суму 95,30 грн.; від 28.04.2020 року на суму 99,00 грн.; від 25.07.2021 року на суму 95,30 грн.; від 28.04.2021 року на суму 42,00 грн.; від 11.10.2020 року на суму 222,59 грн.; від 20.09.2018 року на суму 170,66 грн.; без дати на суму 1638,10 грн.; від 09.12.2020 року на суму 46,61 грн.; від 26.04.2021 року на суму 22,20 грн.; від 102.05.2020 року на суму 37,34 грн.; від 31.10.2020 року на суму 238,50 грн.; від 10.04.2020 року на суму 13,62 грн.; від 31.12.2020 року на суму 66,00 грн.; від 02.10.2020 року на суму 243,45 грн.; від 23.12.2020 року на суму 175,79 грн.; від 14.10.2020 року на суму 94,00 грн.; від 14.01.2021 року на суму 65,30 грн.; від 14.01.2021 року на суму 21,90 грн.; від 09.04.2020 року на суму 91,50 грн.; від 01.12.2020 року на суму 723,90 грн.; від 08.04.2021 року на суму 139,00 грн.; від 27.01.2021 року на суму 98,50 грн.; від 12.03.2021 року на суму 118,00 грн.; та від 31.12.2020 року на суму 34,70 грн.

Загальна вартість придбаних медикаментів становить суму 7 600,31 гривень.

Дослідивши надані медичні виписки, виписки-епікриз, протоколи та висновки в яких діагностовано у ОСОБА_1 певні захворювання із зазначенням перебігу захворювань, колегія суддів не встановила з таких, що такі захворювання набуто позивачем внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, і що такі перебувають в причинно-наслідковому взаємозв`язку, а не набуті внаслідок життєвої діяльності.

У підтвердження даних обставин за матеріалами справи не призначалась судово-медична експертиза, яка б могла ствердити або спростувати дані вимоги.

Варто зазначити, що у цивільній справі № 306/701/20 про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, ОСОБА_1 також посилався на частину медичних документів як на підтвердження погіршення стану свого здоров`я, яким судом першої інстанції та апеляційного суду було дано певну правову оцінку.

Сам по собі факт долучення фіскальних чеків й квитанцій на певні суми не є абсолютним доказом того, що придбання певних медикаментів відбувалось у відповідності до лікарських призначень за відповідними рецептами, та що такі ліки є необхідними в лікуванні певних хвороб.

Відтак, позовна вимога про відшкодування витрат на лікування у сумі 7600,31 грн, колегія суддів не може визнати обґрунтованою та доведеною допустимими доказами, тому не підлягає до задоволення.

А звідси, наведене у відповідності до змісту ч. 4 ст. 376 ЦПУ України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши такий до суми 585.000,00 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч) гривень та тим самим задовольнивши частково апеляційну скаргу. Вимоги апеляційної скарги в іншій частині, залишити без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 червня 2022 року, змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши такий до суми 585.000,00 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч) гривень. А в іншій частині вимог, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: