ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 697/2204/21
Провадження № 22-ц/821/1517/22
категорія: 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретарі: Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблина Сергій Вячеславович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблина Сергій Вячеславович, про визнання договорів купівлі-продажу удаваними, визнання того, що в дійсності укладено договір довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, у складі головуючого судді Євтушенко Б. В., повний текст рішення складено 01 вересня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблина С. В., про визнання договорів купівлі-продажу удаваними, визнання того, що в дійсності укладено договір довічного утримання, розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що станом на липень 2019 року вони були власниками в рівних частинах, по 1/2 частині, житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки 0,0720 га кадастровий номер :01:005:0361, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , що належали позивачам на праві приватної власності згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л. А. 20.09.2017, реєстрові номера № 1952, № 1954.

19.07.2019 вони продали житловий будинок та земельну ділянку відповідачу, про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 19.07.2019 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.07.2019.

Вказують, що зазначені договори купівлі-продажу укладені з єдиною метою здійснення відповідачем довічного утримання позивача ОСОБА_2 , 1952 р.н. та матері позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , 1924 року народження.

Позивач ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 зареєстровані та проживають в цьому житловому будинку, який розташований на зазначеній земельній ділянці, що є єдиним їх місцем проживання, а самі вони потребують догляду в силу віку та життєвих обставин.

У спосіб передачі права власності належної частини майна відповідачу, позивач ОСОБА_1 мав на меті зняти з себе обов`язки здійснення догляду за позивачем ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_4 , це нерухоме майно прийняла у власність відповідач з часу укладення спірних договорів.

Зазначають, що хоча були оформлені між сторонами нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нерухомого майна, проте відповідач набула майно не за платними договорами, а безоплатно, із зобов`язанням доглянути до смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що свідчить розписка відповідача від 12.07.2019.

Вважають, що про факт удаваності зазначених договорів свідчить також письмова інформація Комунальної установи «Територіальний центр надання соціальних послуг» Виконавчого комітету Канівської міської ради у листі від 16.09.2021 вих. № 01-06/606, у якому зазначено про те, що сторони мали намір укласти договір довічного утримання, а ОСОБА_4 та ОСОБА_2 отримують соціальні послуги у територіальному центрі. Крім того, факт існування справжніх намірів сторін можуть підтвердити, вказані у заяві, свідки.

Крім того, договори купівлі-продажу були спрямовані на приховування укладення фактичної угоди довічного утримання. Воля сторін договорів не була спрямована на отримання оплати за передачу нерухомого майна та в дійсності позивачі від відповідача грошові кошти за нерухоме мано не отримували.

Позивачами були застосовані засоби досудового врегулювання спору, 31.07.2021 була направлена відповідачу заява з вимогами, проте відповідач відповідь на вимогу не надала.

Просили суд визнати удаваним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , укладений 12.07.2019, зареєстрований в реєстрі за № 1304; визнати удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0720 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0361, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової і громадської забудови, укладений 12.07.2019, зареєстрований в реєстрі за № 1306; визнати, що в дійсності укладено договір довічного утримання (догляду), за яким позивачі передали відповідачеві у власність житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, взамін чого набувач зобов`язалася забезпечити їх утриманням та доглядом довічно; розірвати договір довічного утримання з підстав невиконання набувачем майна своїх обов`язків; відшкодувати судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7500,00 грн витрат, понесених останньою, на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7500,00 грн витрат, понесених останньою, на професійну правничу допомогу.

Рішення мотивовано тим, що воля позивачів на продаж будинку та земельної ділянки зафіксована у нотаріально посвідчених договорах купівлі-продажу, які вони підписали та посвідчили у нотаріуса.

Щодо розписки, то суд дійшов висновку, що вона стосується справи, проте не може слугувати достатнім та переконливим доказом безоплатності оспорюваних правочинів.

Матеріали справи не містять доказів спрямованості волі обох сторін договорів купівлі-продажу на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді оспорюваними правочинами, отже відсутні підстави визнання зазначених договорів купівлі-продажу удаваними та визнання того, що насправді укладено договір довічного утримання. Похідною є і відмова у розірванні договору довічного утримання, оскільки факт укладення такого правочину судом не визнано, тому суд дійшов висновку, що і немає підстав його розривати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Хорошун О. В., посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального, за невідповідності висновків обставинам справи, просила суд скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи, в судовому засіданні, на підставі наданих доказів, показів свідків, пояснень сторін по справі, судом було встановлено, що догляд ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_2 відповідачем по справі, ОСОБА_3 , тривав з липня 2019 року по 2020 рік. При цьому ОСОБА_2 уклав цей договір під впливом помилки, а ОСОБА_1 з метою приховання іншого правочину, який за своєю правовою природою є договором довічного утримання іншої особи.

Під сумнівом залишаються укладені договори купівлі-продажу з тих підстав, що продавець будинку ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_4 після продажу будинку ОСОБА_3 продовжили бути зареєстрованими у будинку та проживати в ньому. ОСОБА_2 проживає і на даний час у будинку по АДРЕСА_2 та отримує за зазначеною адресою субсидію.

Вказує, що коштів за оспорюваними договорами позивачі не отримували, що не заперечувала відповідач по справі.

12 грудня 2022 року від представника ОСОБА_3 адвоката Бовшика М. Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30.08.2022 залишити без змін.

Зазначає, що позивачами не доведено спрямованості волі обох сторін договорів купівлі-продажу на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені оспорюваними правочинами, отже відсутні підстави визнання зазначених договорів купівлі-продажу удаваними та визнання того, що насправді укладено договір довічного утримання.

Загалом доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивачів з ухваленим у справі рішенням.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

12.07.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, а саме: продавці продали та передали покупцю, а покупець купив та прийняв від продавців житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (п. 1. Договору) (т. 1 а.с. 10).

Пунктом 2 Договору визначено, що відчужуваний житловий будинок належить продавцям на підставі: Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л. А. 20 вересня 2017 року, реєстри № 1952, № 1954 (т. 1 а.с. 10).

Згідно з п. 7 Договору, за домовленістю сторін, продаж житлового будинку вчинено за 262439,00 грн, які покупець передав продавцям при підписанні цього договору. Сторонам роз`яснено зміст постанови Правління Національного банку України від 25.11.2016 № 407 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 210». Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведення розрахунку сторони одна до одної не мають (т. 1 а.с. 10 зворот).

Відповідно до п. 8 Договору, за даними довідки № 11-15/4046, виданої виконавчим комітетом Канівської міської ради Черкаської області, 10.07.2019 у житловому будинку, який є предметом цього договору, ніхто не зареєстрований, в тому числі і неповнолітні діти (т.1 а.с. 10 зворот).

Пунктом 15 Договору, продавці зобов`язуються не пізніше місяця зняти з реєстрації місця проживання усіх зареєстрованих осіб та звільнити будинок від речей домашньої обстановки та вжитку (т. 1 а.с. 11).

За змістом п. 16 Договору, сторони підтвердили, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається відповідно до справжньої їхньої волі, на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони бажають настання правових наслідків, що створюються цим договором (т. 1 а.с. 11).

В п. 17 Договору сторони стверджували, що несуть відповідальність згідно з чинним законодавством за усі наслідки, які можуть виникнути у майбутньому у зв`язку з наданням під час нотаріального посвідчення цього договору недійсних та/або підроблених документів, неправдивої інформації щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, у тому числі інформації про об`єкт нерухомого майна, та/або про домовленості сторін щодо умов договору, та/або відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія (т. 1 а.с. 11 зворот).

Сторони підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей щодо умов даного договору (п. 18 договору) (т. 1 а.с. 11 зворот).

Договір підписаний сторонами договору та посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С. В., зареєстровано в реєстрі за № 1304.

12.07.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно до якого: продавці продали та передали покупцю, а покупець купив та прийняв від продавців земельну ділянку площею 0,0720 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0361. Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Експлікація земельних угідь: капітальна 0,0089 га, капітальна 0,0018 га, капітальна 0,0004 га, прибудинкова територія 0,0610 га (надалі земельна ділянка). Договір підписаний сторонами договору та посвідчений приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С. В., зареєстровано в реєстрі за № 1306 (т. 1 а.с. 12-13).

Згідно п. 1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2019, відчужувана земельна ділянка належить продавцям на підставі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. 20 вересня 2017 року, реєстри № 1953, № 1955 (п. 1 договору) (т.1 а.с. 12).

За домовленістю сторін, продаж земельної ділянки вчинено за 36561,00 грн, які продавці одержали у повному обсязі від покупця при підписанні цього договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведення розрахунку сторони одна до одної не мають (п. 9 Договору) (т. 1 а.с. 12).

Сторони підтвердили, що цей Договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними відповідно до справжньої їхньої волі, на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, бажають настання правових наслідків, що створюються цим договором (п. 16 договору) (т.1 а.с. 13).

В п. 17 Договору, сторони ствердили, що несуть відповідальність згідно з чинним законодавством за усі наслідки, які можуть виникнути у майбутньому у зв`язку з наданням під час нотаріального посвідчення цього договору недійсних та/або підроблених документів, неправдивої інформації щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, у тому числі інформації про об`єкт нерухомого майна, та/або про домовленості сторін щодо умов договору, та/або відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія (т. 1 а.с. 13).

В п. 18 Договору, сторони підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей щодо умов даного договору (т.1 а.с. 13 зворот).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу 173585948 від 12.07.2019, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер: 1304, виданий 12.07.2019 та зареєстрований приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С. В. (т. 1 а.с. 65).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу 173588343 від 12.07.2019, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,072 га, кадастровий номер: :01:005:0361, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка) є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер: 1306, виданий 12.07.2019 та зареєстрований приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С. В (т. 1 а.с. 66).

02.08.2021 ОСОБА_1 направив відповідачу ОСОБА_3 заяву від 31.07.2021 про вжиття заходів мирного врегулювання конфлікту щодо користування і володіння житловим будинком, у якій зазначає, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2019 він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали ОСОБА_3 у володіння безоплатно житловий будинок з умовою належного догляду за 97-річною ОСОБА_4 та її безпорадним сином ОСОБА_2 . Наразі є очевидним, що ОСОБА_3 злісно не виконуєте своїх зобов`язань, що вкрай негативно позначається на стані осіб, які потребують догляду. За таких обставин, просив змінити своє ставлення до цих осіб, інакше буду змушений розірвати умови договору (т. 1 а.с. 14).

Згідно довідки Комунальної установи «Територіальний центр надання соціальних послуг» Виконавчого комітету Канівської міської ради від 16.09.2021 №01-06/606, надану на запит адвоката Блажієвського М., ОСОБА_4 , 1924 року народження та її син ОСОБА_2 , 1951 року народження отримують соціальні послуги у територіальному центрі з червня 2011 року. Соціальний робітник відвідує цю сім`ю 2 рази на тиждень та надає послуги згідно розробленого індивідуального плану (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до довідки Голови територіального комітету № 5 м. Канева від 21.09.2021, зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 16).

Згідно з розпискою від 12.07.2019, складеної у присутності адвоката Блажієвського М., ОСОБА_3 підтвердила, що вона отримала за договором купівлі-продажу 1/2 частину будинку і 1/2 земельної ділянки від ОСОБА_1 безоплатно, в свою чергу зобов`язується доглянути ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до смерті (т. 1 а.с. 9).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

12 грудня 2022 року від адвоката Хорошун О. В. надійшла заява про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження.

14 грудня 2022 року від адвоката Бовшика М. Ю. також надійшло клопотання в якому просив суд розглядати справу без його участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній відповідає, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч. 1 та ч. 2 ст. 235 ЦК України).

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року в справі № 6-133цс12, від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року в справі № 742/1913/15 (провадження № 61-13992св18), від 21 серпня 2019 року в справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року в справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822св20) та підтримані у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року в справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20).

Також зазначене узгоджується з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, у п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16, провадження № 14-498цс18 зазначено: «Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не було доведено, що дії сторін оспорюваних договорів були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників, ніж визначена в оспорюваних договорах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.07.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0720 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0361.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу 173585948 від 12.07.2019, № витягу 173588343 від 12.07.2019, власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, серія та номер: 1304, виданий 12.07.2019 та зареєстрований приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С. В. та договір купівлі-продажу, серія та номер: 1306, виданий 12.07.2019 та зареєстрований приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Стеблиною С. В.

З оспорюваних договорів вбачається, що сторони погодили їх ціну та зазначили про повний розрахунок на момент його укладення, що також підтверджено приватним нотаріусом Стеблиною С. В., тому фінансових чи будь-яких інших претензій з приводу проведення розрахунку сторони одна до одної не мають.

Також у п. 18 Договорів сторони спірних договорів дійшли згоди, що не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей щодо умов договору.

Сторони не заперечують, що нотаріус роз`яснював їм їх права та обов`язки та наслідки укладення даного правочину.

На ряду з цим, у спірних договорах відсутні будь-які вказівки на необхідність здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Звертаючись в суд з позовом, позивачами не зазначено у чому саме мав полягати догляд (які види догляду) відповідача за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в чому саме мало полягати довічне утримання, яке матеріальне забезпечення вона зобов`язалась виконувати та в якому порядку.

Щодо розписки, складеної ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , то апеляційний суд погоджується з місцевим судом, вона не може слугувати достатнім та переконливим доказом безоплатності оспорюваних правочинів та не містить жодних умов щодо довічного утримання.

З матеріалів справи вбачається, що після укладення спірних договорів ОСОБА_2 та його матір продовжували проживати у будинку по АДРЕСА_1 , також їм допомагала відповідач ОСОБА_3 протягом 2019 2020 років, проте остання є їм невісткою по лінії двоюрідного брата ОСОБА_2 , тому вказані обставини не можуть слугувати підставою для визнання їх відносинами щодо довічного утримання.

Окрім того, ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 отримували соціальні послуги, як до, так і після укладення спірних договорів, що підтверджується листом КУ «Територіальний центр надання соціальних послуг» Виконавчого комітету Канівської міської ради та показами працівників вказаної установи.

Доводи позивача ОСОБА_2 щодо не усвідомлення, в силу віку та хвороби, що саме підписував та вважав, що це є договором опіки, не може бути підставою для визнання оспорюваних договорів удаваними, згідно ст. 235 УК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції допитано свідків, показам яких судом дана об`єктивна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Отже, в даному випадку судом встановлено, що оскаржувані договори повністю відповідають вимогам діючого законодавства України з повним дотриманням норм статей 202, 203 ЦК України, так як не суперечить ЦК України, а саме особи, які його вчинили та посвідчили мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину є вільними і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, належним чином посвідчений нотаріально та здійснена реєстрація права власності за ОСОБА_3 .

Також позивачі не довели, що, укладаючи спірні договори купівлі-продажу, вони насправді мали намір вчинити договір довічного утримання (догляду), а також не доведено наявності будь-яких умисних дій з боку відповідача, спрямованих на укладення договорів купівлі-продажу з метою приховати інший правочин.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року у даній справі слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Хорошун Оксани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко