ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/31/22Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/1054/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 603/31/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року (ухвалене суддею Галіян І.М., повний текст якого складено 13 жовтня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що є пенсіонером за віком, літньою особою та потребує матеріальної допомоги. Розмір його пенсії є невеликим, недостатнім для належного існування, сплати за комунальні послуги, харчування. Окрім того, в нього є хронічні хвороби, які потребують постійного медикаментозного лікування. Повнолітні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є працездатним, проживають окремо від нього, жодної допомоги не надають.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів аліменти на своє утримання в розмірі по 2000 грн. щомісячно.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зважаючи на рівень соціально-економічного розвитку в країні, продовження російської агресії в Україні, здорожчання цін на продукти та ліки, дані обставини є безумовним підтвердженням погіршення майнового стану ОСОБА_4 . Звертає увагу на те, що аліменти у розмірі 1000 грн. із двох дітей не здатні будуть забезпечити достатній рівень життя та гідного існування позивача.

У зв`язку з викладеним просить рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від сторін по справі до суду не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідом-лення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 21 жовтня 2021 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 07 жовтня 2021 року, позивач ОСОБА_4 є батьком відповідачів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7).

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 25 травня 2020 року позивач є пенсіонером за віком (а. с. 11).

Згідно довідки про доходи № 553, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області 15 липня 2022 року, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Бучацькому об`єднаному управлінні пенсійного фонду України в Тернопільській області і отримує пенсію за віком. За період з вересня 2021 року по липень 2022 року отримав пенсію у розмірі 31619.55 грн. (а.с.108).

Як убачається з дублікату реєстраційного посвідчення від 13 вересня 2005 року ОСОБА_4 належить Ѕ частина будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.109).

Згідно витягу №5062 від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.10).

Відповідно до рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , зареєстрований 27 квітня 2004 року у Відділі ДРАЦС Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 24 (а. с. 8-9).

Як убачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1418 від 09 січня 2018 року, у позивача діагностовано сечокам`яну хворобу, конкремент лівого сечоводу, конкремент лівої нирки (а. с. 13).

Згідно довідки про фінансовий стан споживача та відповіді ТОВ «Тернопільелектропостач» № 1151/13 від 25 липня 2022 року на адвокатський запит представника позивача витрати позивача за спожитий газ за період з жовтня 2020 року до вересня 2021 року становили 13741 грн., за спожиту електроенергію за період з липня 2021 року до червня 2022 року - 1341.36 грн. (а.с.12, 110).

Згідно довідок про нарахування житлової субсидії ОСОБА_4 за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року нараховано 9602.36 грн. субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, за період з березня 2022 року по серпень 2022 року - 3108.70 грн. (а.с.133-134).

Як установлено судом, інших біологічних дітей або усиновлених дітей, окрім тих, які зазначені в позовній заяві у позивача немає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Зі змісту положень ч.3 ст.75 СК України непрацездатним вважається той з батьків, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати КЦС у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.

Згідно з п.21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_4 посилався на те, що отримуючи пенсію за віком, він не може забезпечити себе продуктами харчування, ліками, оплатити комунальні послуги, та інші витрати, необхідні для нормального існування.

Встановлено, що позивач є батьком відповідачів, є непрацездатним, потребує коштів на лікування, а відтак потребує матеріальної допомоги. Відповідачами не надано та судом не здобуто доказів ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно відповідачів.

Крім того, позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, окрім того ОСОБА_4 за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року та з березня 2022 року по серпень 2022 року отримав субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива на загальну суму 12711.06 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання непрацездатного батька в розмірі по 500 грн. з кожного щомісячно, оскільки присуджений розмір буде необхідний та достатній.

Доводи апелянта про те, що аліменти у розмірі 1000 грн. із двох дітей не здатні будуть забезпечити достатній рівень життя та гідного існування, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 несе значні витрати на придбання продуктів харчування, одягу, і, відповідно, що він потребує більшого розміру аліментів, який визначив суд першої інстанції.

Окрім того, матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_5 отримував субсидію для компенсації витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_5 подав до суду ряд доказів про його матеріальні витрати до 04 березня 2021 року, тобто які мали місце під час перебування в шлюбі із ОСОБА_8 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 06 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді