Провадження № 2-о/761/162/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Державна міграційна служба України, Служба безпеки України,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана заява.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 відмовлено у відкриті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки вказана заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 19.01.2022 скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021, справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції з тих підстав, що заявник, не маючи місця проживання на території України, подаючи вказану заяву, не звертався до Верховного Суду з клопотанням про визначення підсудності справи і Верховний Суд у відповідності до вимог ч. 2 ст. 315, ст. 496 ЦПК України, не визначив підсудність Шевченківському районному суду м. Києва.

Крім того, у вказаній постанові від 19.01.2022 Київський апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством не визначено підсудність Шевченківському районному суду м. Києва.

Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання вказаної ухвали, оскільки подана заява не відповідала вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про залишення заяви без руху заявнику вручено, про що свідчить відповідна відмітка у розписці.

Станом на 20.12.2022 в матеріалах справи відсутні докази усунення заявником недоліків заяви, а саме: заявником, який не має постійного місця проживання на території України, не надано доказів звернення до Верховного Суду з клопотанням про визнання підсудності у порядку ст. 316 ЦПК України та доказів того, що підсудність визначена саме Шевченківському районному суду м. Києва, що свідчить про те, що заявник не виконав вимоги ухвали суду від 07 лютого 2022 року та не усунув недоліки заяви.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 122 ЦПК України визначає, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 123 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Згідно положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України, в разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 6 ст. ст. 185 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 185, 353-355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Державна міграційна служба України, Служба безпеки України, - повернути заявнику разом з доданими до неї документами.

Суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 261 ЦПК України.

Суддя: