Провадження № 22-ц/801/2130/2022, 22-ц/801/2131/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 рокуСправа № 127/16685/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т.Б., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року, дата складання його повного тексту 14 жовтня 2022 року, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року, дата складання його повного тексту 08 листопада 2022 року, ухвалені у цій справі в м. Вінниці суддею цього суду Антонюком В.В.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовна вимога мотивована тим, що 12 жовтня 2020 року на перехресті вулиць Якова Шепеля та Данила Нечая у м. Вінниці, яке врегульоване дорожньою розміткою та світлофором, рухався автомобіль Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 на зелений колір світлофору. В цей час автомобіль ВАЗ 21053, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , рухався у зустрічному напрямку, не надав переваги у русі та здійснив різкий маневр - поворот ліворуч, в напрямку вул. Якова Шепеля, чим допустив зіткнення з транспортним засобом позивача.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень. Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 12 жовтня 2022 року серії ДПР18 № 017501, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. До вказаного протоколу було долучено план-схему дорожньо-транспортної події, пояснення водіїв, рапорт працівника поліції.

02 лютого 2021 року Вінницьким міським судом було винесено постанову у справі №127/23462/20, якою провадження про притягнення ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

3 метою наступного відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач звертався до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Відповідно до висновку експерта № ЕД-19/102-21/5988-АВ від 26 квітня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження 12 жовтня 2020 року, станом на момент огляду КТЗ, а саме на 16 квітня 2021 року становила 181 710 грн. 10 коп.

Пославшись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 181 710 грн. 10 коп. майнової шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року за клопотанням представника відповідача призначено судово-автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №7802/21-21 від 29 грудня 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, станом на 12 жовтня 2020 року, складає 179 227 грн. Утилізаційна вартість КТЗ даного автомобіля, станом на дату проведення експертизи, складає 54 982 грн.

Після проведення експертизи позовні вимоги не змінювалися та не уточнювалися.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено, вирішено питання розподілу судових витрат.

12 жовтня 2022 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги та оплатою вартості експертизи, яка мотивована тим, що в зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, з позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 18 432 грн., які поніс відповідач ОСОБА_2 в результаті розгляду справи.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 3 432 грн.

Не погодившись з ухваленими рішеннями ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нові рішення, якими позов задовольнити, а у задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача зазначив, що оскаржувані рішення вважає законними та обґрунтованими, а тому просить апеляційний суд залишити їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідають не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши їх законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача повідомив, що у позивача на момент ДТП, був чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач дотримуючись вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав можливість отримати страхове відшкодування, звернувшись до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) та задовольнити свої вимоги в межах страхової суми - 130 000 грн. На відповідача не може бути покладено обов`язок із відшкодування шкоди в розмірі 124 245 грн. (179 227 грн. - 54 982 грн. = 124 245 грн., де згідно висновку експерта 179 227 грн. - вартість матеріального збитку, а 54 982 грн. - утилізаційна вартість КТЗ автомобіля), оскільки дана сума охоплюється лімітом відповідальності страховика (МТСБУ). В послідуючому суд зробив висновок, який суперечить його попередньому висновку, що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії. Лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Із такими висновками суду в повній мірі не можна погодитись з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_4 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.50).

12 жовтня 2020 року о 18 год. 45 хв. в м. Вінниця, на перехресті вулиць Якова Шепеля та Данила Нечая, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21053, державний номерний знак НОМЕР_6 , при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_4 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_1 , допустив зіткнення з останнім, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1, 16.6 ПДР, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. Це підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №017501, складеним 12 жовтня 2020 року о 22 год. 30 хв., у якому зафіксовано вказані вище обставини (а.с. 41).

Зі змісту постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року у справі №127/23462/20 вбачається, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1, 16.6 ПДР та дії ОСОБА_2 містять ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у вказаній справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 44).

За заявою ОСОБА_1 до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було проведено транспортно-товарознавче дослідження автомобіля Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_4 . Відповідно до висновку експерта № ЕД-19/102-21/5988-АВ від 26 квітня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля внаслідок його пошкодження від 12 жовтня 2020 року, станом на момент огляду КТЗ, а саме на 16 квітня 2021 року становила 181 710 грн. 10 коп. (а.с. 9-37).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року за клопотанням представника відповідача призначено судово-автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №7802/21-21 від 29 грудня 2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля марки Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, станом на 12 жовтня 2020 року, становила 179 227 грн. Утилізаційна вартість КТЗ даного автомобіля, станом на дату проведення експертизи, становила 54 982 грн. (а.с. 105-112).

У відповіді на адвокатський запит представника позивача, МТСБУ повідомило, що за результатами пошуку інформації про чинний на 12 жовтня 2020 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення автомобіля Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_3 , та щодо забезпечення автомобіля ВАЗ 21053, державний номерний знак НОМЕР_6 , не виявлено ( а.с. 222)

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч.1 ст.1888 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 369/8675/16-ц вказав, що непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону № 1961-IV, є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 715/1138/18 вказав, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика, а у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на МТСБУ.

Суд першої інстанції у своєму рішенні навів суперечливі обґрунтування своєї позиції щодо відмови у задоволенні позову. Зокрема, суд взяв до уваги твердження представника позивача про те, що у позивача на момент ДТП, був чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач дотримуючись вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав можливість отримати страхове відшкодування, звернувшись до МТСБУ. Однак далі суд у своєму рішення навів інші мотиви відмови у задоволенні позову, вказавши, що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії.

Також суд врахував твердження представника позивача про те, що у позивача на момент ДТП був чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але до страхової компанії він не звертався, оскільки вважав, що за відсутності поліса у відповідача, у нього обов`язок щодо звернення до страхової компанії відсутній. Однак відповідність такого твердження дійсності суд не перевірив.

Як вбачається з офіційного сайту МТСБУ http://www.mtsbu.ua/ua/, на ньому наявна можливість здійснити перевірку полісу страхування за назвою «ПЕРЕВІРКА АВТОЦИВІЛКИ» за посиланням https://policy-web.mtsbu.ua/ «перевірка чинності полісу внутрішнього страхування», який можливий як за номером автомобіля, так і номером полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд міг і повинен був перевірити та встановити такі відомості, адже така інформація є відкритою та доступною.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого сталася ДТП, відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ не була застрахована на час ДТП, позивач повинен був звернутись із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ, у разі відмови у виплаті чи не реагуванні на цю заяву МТСБУ - з позовом до останнього, а не з позовом безпосередньо до відповідача, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав.

Вказаним спростовуються доводи апелянта щодо покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідача, викладені в апеляційній скарзі в частині оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року, адже вони зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм права.

Оцінивши доводи апеляційної скарги щодо витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

20 жовтня 2021року між адвокатом Захарчуком М.В. та Нестеруком С.М. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №26/08-21Н, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта у Вінницькому міському суду Вінницької області у вказаній цивільній справі (а.с. 196, зворот).

12 жовтня 2022 року між адвокатом Захарчуком М.В. та Нестеруком С.М. було підписано акт виконаних робіт з надання правової допомоги, у якому вказано найменування послуги та її вартість. Гонорар в розмірі 10 000 грн. сплачується клієнтом адвокату як аванс в розмірі 50 % від суми гонорару в день підписання договору, у випадку відмови у задоволенні позову клієнт сплачує адвокату «гонорар успіху» в розмірі 5 000 грн. (а.с. 195).

Також в матеріалах справи наявний ордер (а.с. 77), квитанція до прибуткового касового ордеру № 26/08-21Н від 26 серпня 2021 року грн. на суму 5 000 грн. (а.с. 195, зворот) та квитанція до прибуткового касового ордеру №12/10-Н від 12 жовтня 2022 року на суму 10 000 грн. (а.с. 194).

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Разом з тим, якщо суд визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Такі висновки збігаються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17.

Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що стягнуті судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача в розмірі 10 000 грн. є завищеними та неспівмірними проведеним роботам, наданим послугам, а також часом, який був реально витрачений адвокатом.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Що стосується судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції, які пов`язані із наданням правничої допомоги, то апеляційний суд хоча і задовольняє частково апеляційну скаргу і змінює мотивувальну частину рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року, проте по суті прийняте судом рішення про відмову у позові залишає без змін, тому відповідно й не здійснює розподіл понесених ним витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, отже рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року у цій частині необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Додаткове рішення суду першої інстанції від 07 листопада 2022 року підлягає зміні також, зокрема шляхом зменшення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді першої інстанції, які стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 10 000 грн. до 1 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2022 змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_8 ) суму понесених ним судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в суді першої інстанції, з 10 000 грн.(десяти тисяч гривень) до 1 500 грн. (півтори тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

О. С. Панасюк