Справа № 462/3023/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 листопада 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Кирилюка А.І.,

при секретарі: Антощук А.В.,

за участі: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , /треті особи, які не заявляють самостійних вимог/ ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

в с т а н о в и в:

Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані, проживають разом з ОСОБА_6 - сином позивача ОСОБА_1 та її донькою - ОСОБА_7 . Окрім власників, в зазначеній вище квартирі зареєстрований та проживає ОСОБА_4 - колишній чоловік ОСОБА_1 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Зазначеним рішенням встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2010 року, від спільного подружнього життя мають малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 продовжує проживати у вказаній вище квартирі, як колишній чоловік та колишній зять співвласників квартири (не член сім`ї), незважаючи на те, що в останнього на праві власності є житловий будинок АДРЕСА_2 . Позивачі стверджують, що впродовж тривалого часу відповідач систематично порушує правила співжиття з ними та членами їх сім`ї, вчиняє сварки, застосовує психологічне і фізичне насилля, а також погрожує нанесенням тілесних ушкоджень, що робить неможливим проживання з ним в одній квартирі. Добровільно звільнити житло, яке належить позивачам та членам їх сім`ї на праві власності, відповідач не бажає, тому, враховуючи наведене, просять позов задоволити, усунути їм перешкоди в користуванні житлом, шляхом виселення відповідача.

Ухвалою суду від 28.06.2022 року відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. /а.с.39-40/

Ухвалою суду від 22.08.2022 року справу призначено до судового розгляду. /а.с.73/

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представник ОСОБА_3 заявлені ними позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві та просили задоволити, оскільки відповідач ОСОБА_4 безпідставно проживає по даний час в належній їм на праві приватної власності квартирі, добровільно виселитись відмовляється, крім того допускає зі своєї сторони неправомірну поведінку, ображаючи та принижуючи їх, чим чинить їм як єдиним законним власникам вказаної квартири перешкоди у вільному користуванні нею.

Відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав та заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . /а.с.17-18/

Судом також встановлено, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , згідно із свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с.12-13/

Загальною площа згаданої вище квартири становить 74,4 кв.м., відповідно до технічного паспорту. /а.с.14-15/

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №278104521, ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 . /а.с.19-20/

Згідно з довідкою місця проживання про склад сім`ї та прописки, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_4 /а.с.21/

Судом встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення психологічного домашнього насильства. /а.с.22-26/

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19, зазначено про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

Головним завданням для суду є визначення того, чи досягнуто цим рішенням справедливий баланс між протилежними інтересами, про які йдеться (пункт 83 рішення ЄСПЛ у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19).

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту ч.1 ст.321 ЦК України убачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , відповідач проживає там як колишній чоловік та колишній зять позивачів відповідно, який впродовж тривалого часу систематично порушує правила співжиття з позивачами та членами їх сім`ї, вчиняє сварки, вчиняє домашнє насильство.

Оцінюючи виселення відповідача з квартири на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, враховуючи вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що припинення права користування відповідачем спірним житлом, шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету.

Більше того, як встановлено судом, у відповідача на праві власності наявне інше житло - житловий будинок АДРЕСА_2 , тому жодні права останнього порушені не будуть.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне позов задоволити та усунути позивачам перешкоди у користуванні житлом, шляхом виселення відповідача.

Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід стягнути

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 280-284 ЦПК України , суд -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 902,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачі - ОСОБА_1 /рнокпп - НОМЕР_1 , місце реєстрації та фактичного проживання - АДРЕСА_4 /

ОСОБА_2 /рнокпп - НОМЕР_2 , місце реєстрації та фактичного проживання - АДРЕСА_4 /

Відповідач - ОСОБА_4 /місце реєстрації та фактичного проживання - АДРЕСА_4 /

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог -

ОСОБА_5 /місце проживання - АДРЕСА_5/

ОСОБА_6 /місце реєстрації - АДРЕСА_4 /

Повний текст рішення складаний 09.12.2022 року.

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.