ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/887/20 Номер провадження 22-ц/814/3039/22Головуючий у 1-й інстанції Рубіжний С.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційн ими скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Юрченка Віктора Володимировича

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року, ухвалене суддею Рубіжним С.О., повний текст рішення складено 20 вересня 2021 року

та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року, ухвалене суддею Рубіжним С.О., повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якому просив суд стягнути 4 734 грн. відшкодування витрат на лікування, 100 000 грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди, 12 519 грн. втраченого заробітку внаслідок ДТП та 6 000 грн. витрат на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження.

Позовна заява мотивована тим, що на розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_2 подано цивільний позов, в якому заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого у рахунок відшкодування витрат на лікування - 4 734 грн., моральної шкоди - 100 000 грн., втраченого заробітку - 12 519 грн., витрат на правову допомогу - 6 000 грн., а всього - 123 253 грн. Зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини ОСОБА_1 , він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній частині із зсувом. В процесі лікування ним витрачено на медичні препарати грошові кошти в сумі 24 734,00 грн., з яких відповідачем добровільно відшкодовано 20 000,00 грн. Також йому завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, перенесених у зв`язку із лікуванням, неможливістю самостійно пересуватися та неможливість повноцінної реалізації у суспільстві, переживання стосовно утримання дітей та дружини, відчуття постійних болів в травмованій кінцівці та наслідки струсу мозку, переживання у зв`язку з тривалим відновленням втраченого здоров`я, оскільки на час ДТП він був працездатний, просив також стягнути втрачений заробіток за три місяця. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на лікування 4734 грн., на відшкодування моральної шкоди 100 000грн., на відшкодування втраченого заробітку 12 519 грн., а також витрати на правову допомогу 6 000грн., а всього стягнуто 123 253 грн. Постановою Верховного суду від 28 січня 2020 року касаційну скаргу захисника Юрченка В. В. задоволено частково. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення залишено без зміни.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 4 129, 47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток у розмірі 12 519,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 866,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у сумі 4 447, 20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем визнано вимогу про стягнення втраченого заробітку у розмірі 12 519 грн., тому позов у цій частині задоволено. У частині стягнення матеріальної шкоди, то оцінюючи надані квитанції, суд визнав їх належними та допустимими доказами витрат на лікування, які відповідають призначеним лікам та застосовуються для лікування травм, які спричинені внаслідок ДТП, проте не в повному обсязі, тому частково задовольнив вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4129, 47 грн. (5327,28-1197,81). Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то, виходячи з засад розумності та справедливості та усталеної судової практики, висновків суду касаційної інстанції при розгляді кримінальної справи, враховуючи, що ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого позивач отримав тілесні ушкодження, беручи до уваги їх характер, обставини спричинення шкоди, фізичні та моральні страждання позивача, лікування та наслідки ушкоджень, а саме встановлення 3 групи інвалідності, обмеження щодо певних видів робіт, суд визнав можливим визначити розмір грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. В частині позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначив, що витрати позивача на оплату послуг адвоката в кримінальному провадженні не відносяться до витрат у даній справі в силу ч.1 ст. 133 ЦПК України, на підставі чого не підлягають стягненню з відповідача у такому порядку. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд визнав, що витрати на правову допомогу підлягають частковому стягненню у розмірі 4 447,20 грн., з урахуванням послуг адвоката у цивільному судочинстві (741,2 х 6годин).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко В.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу в рамках кримінального провадження - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що розмір моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. визначено з врахуванням того, що через ДТП позивач отримав ІІІ групу інвалідності, не є законним, оскільки ґрунтується на доказах, які відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України не приймаються до уваги. Крім того, зі змісту довідки МСЕК від 09.07.2021 року не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та настанням інвалідності. Звертає увагу, що позивач особисто зазначав, що він просить стягнути моральну шкоду, оскільки його потрібні грошові кошти, які він витратив на лікування, проте позивачем фактично не зазначено характер та обсяг страждань, яких він зазнав, характер немайнових втрат та інші обставини, які мають відношення при визначенні розміру моральної шкоди. Вважає, що більшість із критеріїв, які повинні бути прийняті до уваги при визначенні розміру моральної шкоди, позивачем не доведені. Розмір моральної шкоди, стягнутий на користь позивача не є співмірним із заявленими матеріальними збитками та не доведений способами, передбаченими приписами ЦПК України. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, то в цій частині вказує, що документи, які надані позивачем в рамках кримінального провадження, не є достатніми у розумінні висновків Великої Палати ВС для їх стягнення. Зазначає, що акт прийому передачі не є документом, який підтверджує, що сторони домовилися саме про таких розмір гонорару.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Юрченка Віктора Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації з позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, з урахуванням співмірності заявлених витрат на оплату послуг адвокату, а також враховуючи, що представником позивача подані заперечення на заяву про стягнення судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення по справі та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

В апеляційний скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко В.В. просить його скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким вирішити питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягнення, суд першої інстанції самостійно, з власної ініціативи, зменшив розмір таких витрат до 3 000 грн., чим було порушено приписи ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.11.2021 року дана справа витребувана з Жовтневого районного суду м. Харкова (т.2 а.с. 143).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.12.2021 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с. 149).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.12.2021 року дана справа призначена до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи (т.2 а.с. 151-152).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 159).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 16.11.2022 року о 10-40 год. з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 160).

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися учасники справи, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 166-168). Крім того, інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Учасники справи про судове засідання повідомлені завчасно, у справі наявні достатні для прийняття рішення матеріали, підстав для відкладення розгляду справи не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 08 лютого 2019 року приблизно о 18 год. 35 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Wolksvagen-Passat», д.н. НОМЕР_1 , рухався по пр.-ту Любові Малої в м. Харкові з боку вул. Грушевського в напрямку вул. Китаєнка. Під час руху по вказаному проспекту ОСОБА_1 проявив неуважність та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу «зебра», грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом.

Висновком судово-медичної експертизи № 12-14/135-А/19 від 14.03.2019 р.оку, відповідно до якого у ОСОБА_2 мали місце ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садна і синці обличчя, які в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом, відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Зазначене встановлено вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року, яким останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України (а.с. 28-41).

Відповідачем визнано вимогу про стягнення втраченого заробітку в сумі 12 519 грн., відповідно до ч.2 ст. 1195 ЦК України.

Враховуючи, що підстав для відмови у прийнятті визнання позову не встановлено, суд першої інстанції з урахуванням ч. 4 ст. 206 ЦПК України задовольнив вимоги в цій частині.

Вирішуючи спір щодо відшкодування витрат на лікування, судом першої інстанції встановлено наступне.

Згідно пред`явлених позовних вимог, позивачем зазначено, що витрати на лікування складали 24 734,00 грн., з яких відповідач добровільно сплатив 20 000,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції з копій медичної документації встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.02.2019 року по 05.03.2019 року, що підтверджується випискою №3266 та довідкою від 27.04.2020 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна і синці обличчя, закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом. Встановлений зовнішній стрижневий апарат фіксації. Також з аналогічним діагнозом позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 03.04.2019 року по 15.04.2019 року, що підтверджується випискою №1136/369 (т.1 а.с. 3-7, т.2 а.с.13).

У судовому засіданні за участю сторін та представників досліджувалися оригінали квитанцій та чеків на придбання медичних препаратів, наданих позивачем (т.2 а.с. 13-15).

З досліджених квитанцій судом першої інстанції встановлено, що медичні препарати придбані у період перебування позивача на лікуванні.

При цьому, судом першої інстанції враховані пояснення позивача про те, що ліки придбавалися за призначенням лікарів, також придбавалися супутні ліки для підтримки та профілактики стану здоров`я. За рекомендаціями лікарів придбалися знеболюючи мазі, гелі, краплі проти закладення носу, оскільки був зламаний ніс та ускладнено дихання.

Оцінюючи надані квитанції, суд першої інстанції визнав їх належними та допустимими доказами витрат на лікування, які відповідають призначеним лікам та застосовуються для лікування травм, які спричинені внаслідок ДТП, проте не в повному обсязі. За розрахунком наданих чеків загальна сума витрачених грошових коштів складає 25 327,28 грн., з яких 20 000 грн. відшкодовано відповідачем, відповідно різниця складає 5 327,28 грн.

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги чеки та квитанції на суми: 79,60 грн. - неостерил (антибактеріальний засіб), 127,66 грн. - ріабал, фітосвечи (лікування кишечника), 117,00 грн. (не встановлено, яка послуга), 19,68 грн. (неможливо становити призначення), 15,52 грн. - магнікор (лікування серця), 68,20 грн. та 475,15 грн. (не встановлено призначення витрат), 115,00 грн. - кальций Д-3, 180 грн. - добровільний благодійний внесок, загальна сума складає 1197,81 грн.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на лікування у розмірі 4 129, 47 грн. (5327,28-1197,81).

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом першої інстанції враховано пояснення позивача про те, що внаслідок ДТП йому спричинено моральну шкоду, страждання перенесених у зв`язку із лікуванням, неможливістю самостійно пересуватися та неможливість повноцінної реалізації у суспільстві, переживання стосовно утримання дітей та дружини, відчуття постійних болів в травмованій кінцівці та наслідки струсу мозку, переживання у зв`язку з тривалим відновленням втраченого здоров`я.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були спричинені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садна і синці обличчя, закритий уламковий перелом діалізів обох кісток правої гомілки в верхній третині із зсувом, що підтверджується копіями медичної документації.

На його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_5 (т.1 а.с. 23-25).

Позивач також зазначав, що після ушкодження здоров`я він став інвалідом та на час розгляду справи йому встановлено третю групу інвалідності, він не може працювати, продовжує лікування, відчуває постійні болі, не може повноцінно проводити час із сім`єю.

Згідно довідки МСЕК від 09.07.2021 року, позивача повторно оглянуто та присвоєна третя група інвалідності з 01.08.2021 року до 01.08.2023 року (т.2 а.с. 16).

При цьому, оскільки відповідач взагалі не визнає вимоги про відшкодування моральної шкоди та враховуючи вимоги ч.4 ст. 1193 ЦК України, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача щодо його майнового та сімейного стану. При цьому, не надано доказів щодо скрутного матеріального становища відповідача.

Проте, виходячи з засад розумності та справедливості та усталеної судової практики, висновків суду касаційної інстанції при розгляді кримінальної справи, враховуючи, що ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого позивач отримав такі тілесні ушкодження, беручи до уваги їх характер, обставини спричинення шкоди, фізичні та моральні страждання позивача, лікування та наслідки ушкоджень, а саме встановлення 3 групи інвалідності, обмеження щодо певних видів робіт, суд першої інстанції визнав можливим визначити розмір грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. На підставі чого, позов в частині вимог про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та адвокатом Скородєловим С.В. було укладено договір від 18 квітня 2019 року про надання правової допомоги у кримінальному проваджені, відповідно до протоколу узгодження між сторонами договору, надані послуги: вивчення матеріалів кримінального провадження - 2 години, підготовка позову - 3 год., формування та подача позову - 1 година, участь у судових засіданнях 2 год.

Також сторонами договору складено акт прийому - передачі правової допомоги, вартість якої визначена у розмірі 6 000 грн, виходячи з розрахунку 741,20 грн. за годину роботи (т.1 а.с. 24-27).

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції встановив, що витрати позивача на оплату послуг адвоката у кримінальному провадженні не відносяться до витрат у даній справі, в силу ч.1 ст. 133 ЦПК України, на підставі чого не підлягають стягненню з відповідача в такому порядку.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції визнав, що витрати на правову допомогу підлягають частковому стягненню у розмірі 4 447,20 грн, з урахуванням послуг адвоката у цивільному судочинстві (741,2 х 6годин).

При цьому, судом першої інстанції не враховані заперечення сторони відповідача щодо відсутності документів, підтверджуючих сплату витрат, оскільки витрати за надання професійної правничої допомоги у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомоги у кримінальному провадженні. В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня2022 року у справі № 635/6868/16-ц.

При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

На підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди, останнім надано до суду, зокрема, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року у справі № 639/1910/19, що набрав законної сили, який підтверджує протиправність діянь відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, що була завдана позивачу, і протиправним діянням відповідача і його вини в її заподіянні.

Вказані обставини не заперечувались учасниками справи під час розгляду кримінального провадження та даної цивільної справи.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що по своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Ті, обставини, які суд першої інстанції встановив, вплинули на обґрунтування ним розміру присудженого позивачу відшкодування.

На підставі викладеного та враховуючи обставини справи, зокрема перенесені позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень; ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень, його моральні страждання, зумовлені тимчасової втратою працездатності через отримані травми; тривалість лікування; втрату усталеного способу життя, поведінку винної особи у ДТП, а саме, те, що з самого початку події ОСОБА_1 надав добровільно матеріальну допомогу потерпілому у розмірі 20 000 грн., колегія суддів вважає, що розумним і справедливим грошовим відшкодуванням позивачу моральної шкоди буде у розмірі 30 000 грн.

Водночас, колегія суддів враховує також практику Європейського Суду з прав людини з питання відшкодування моральної шкоди, відповідно якої оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсаціїє морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу у кримінальному провадженні, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції фактично відмовив у задоволенні цих позовних вимог, зазначивши, що витрати позивача на оплату послуг адвоката в кримінальному провадженні не відносяться до витрат у даній справі, в силу ч.1 ст. 133 ЦПК України, на підставі чого не підлягають стягненню з відповідача в такому порядку.

Рішення суду першої інстанції в цій частині позивачем в апеляційному порядку не оскаржено.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням викладеного, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 при подачі позову повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1232, 53 грн. та згідно п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1299,70 грн. (т.2 а.с. 131).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір задоволених позовних вимог ОСОБА_2 складає 38,3%.

Враховуючи викладене, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 840,80 грн., водночас ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 497,80 грн. за подачу апеляційної скарги, тому, з врахування взаємозаліку понесених витрат з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 343 грн.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.

При подачі даного позову та протягом всього періоду розгляду справи судом першої інстанції позивачем ОСОБА_2 та його представником - адвокатом Скородєловим С.В. не було заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі.

Водночас, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Юрченком В.В. у судовому засіданні 03.08.2021 року було зроблено заяву відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України про те, що докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі.

20 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Юрченком В.В. подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу представником ОСОБА_1 адвокатом Юрченком В.В. надано належним чином завірену копію договору №4 від 14.02.2020 року про надання правової допомоги, акт прийому передачі виконаних робіт та розрахунків від 20.09.2021 року, копії квитанцій від 20.02.2020р., 09.08.2021р., 10.08.2021р.,09.09.2021р. (т.2 а.с. 48-55).

Згідно розрахунку розміру гонорару відповідно до умов договору від 14.02.2020 року і акту прийому-передачі виконаних робіт за правничу допомогу, надану ОСОБА_1 адвокатом Юрченком В.В., розмір понесених витрат на правову допомогу становить 25 600 грн..

Згідно матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 та його представником - адвокатом Скородєловим С.В не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_2 адвоката Скородєлова С.В. про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, але її доводи зводяться лише до помилкового тлумачення представником позивача порядку відшкодування судових витрат у зв`язку зловживанням стороною чи її представником процесуальними правами та необґрунтованими діями позивача. Така заява не містить обґрунтування доводів неспівмірності понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, тому, враховуючи, що стороною позивача не подано суду заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заява представника ОСОБА_1 адвокатом Юрченком В.В. про розподіл витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що надані представником ОСОБА_1 адвокатом Юрченком В.В. документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, а саме 25 600 грн. Вказаний розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та підлягає розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Розмір задоволених позовних вимог ОСОБА_2 складає 38,3%, тому, з врахуванням пропорційності понесених витрат, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 795,20 грн.

Відповідно до ч. 2ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Юрченка Віктора Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди - змінити, зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 70 000 грн. до 30 000 грн., в частині розподілу судових витрат скасувати.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 343 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 795,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов