Справа № 539/1353/22
Провадження № 2/539/727/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Просіної Я.В.,

з участю секретаря судового засідання Ковтун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа Друга Лубенська державна нотаріальна контора, представник позивача адвокат Волик Руслан Іванович, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 . Відповідно до Свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 . Відповідно до Заповіту посвідченого 19 березня 2005 року, померла ОСОБА_2 заповідала свої майнові та не майнові права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до довідки сільської ради на момент смерті ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала разом з сином ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом до Другої Лубенської державної нотаріальної контори, де заведено спадкову справу №21/2008 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Померлій ОСОБА_2 на момент крім іншого спадкового майна належало домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Випискою з Погосподарської книги та довідкою сільської ради, відповідно до якої спадкове домоволодіння належало померлій ОСОБА_2 . Відповідно до довідки сільської ради спадкове домоволодіння розташоване на неприватизованій земельній ділянці. Відповідно до Технічного паспорту спадкове домоволодіння (будинок з господарськими будівлями та спорудами) побудоване в період з 1963 по 1990 роки. Відповідно до Інформаційної довідки спадкове домоволодіння на праві власності в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване, вартість вищевказаного домоволодіння становить 75 820 гривень 00 копійок. Нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на спадкове домоволодіння, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно так як право власності на нього не зареєстровано.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просять справу вирішити на розсуд суду.

Представник третьої особи Другої Лубенської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 10.08.2007 року Виконавчим комітетом Новаківської сельської ради Лубенського району Полтавської області, актовий запис № 18 (а.с.12).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що 19 березня 2005 року року мати позивача ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно на день смерті заповіла позивачу своєму сину ОСОБА_1 (а.с. 11).

Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом (наявна копія спадкової справи №21/2008), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.04.2012 року за №30172278 (а.с. 47).

14 січня 2022 року позивач отримав від нотаріуса постанову про відмову у подальшому оформленні документів у зв`язку з відсутністю у нього свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с. 23).

Судом встановлено, що будь-яких інших спадкоємців, окрім позивача, які б виявили намір прийняти спадщину за померлою немає.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину за матір`ю ОСОБА_2 , оскільки в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини, не відмовилася від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України).

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна в порядку, передбаченому ст. 1217 ЦК України, тобто за заповітом або за законом.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що у відповідності до виписки з погосподарської книги №2 за 2016-2023 роки с. Новаки Лубенського району Полтавської області житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , побудований у 1963 році. (а.с. 16).

У відповідності до абз. 20 ч. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 328, 331, 377, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 6-13, 76, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , в порядку спадкування за заповітом, право власності на спадкове домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок «А-1» (загальна площа 53, 8 кв.м., житлова площа 26, 4 кв.м.); Погріб «Б» Літня кухня «В»; Сарай «Г, г» Саж «Д» Сінник «Е,е»; Вбиральня «Ж»; Колодязь «№1»; Огорожа «№2»; Ворота «№3», що належало і залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я.В. Просіна