Справа № 304/940/21 Провадження № 2-о/304/3/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/940/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з липня 2008 року по жовтень 2018 року, а також про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з липня 2008 року почали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_3 . У серпні 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвінчалися, доказом чого є відповідне свідоцтво. У листопаді 2013 року сторони в справі за спільні кошти придбали будинок у с. Білозір`я Черкаської області, де проживали та були зареєстровані з червня 2014 року по вересень 2015 року, на підтвердження чого позивачка додає копії сторінок паспортів сторін. Вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася друга дитина - ОСОБА_4 . Пояснює також, що з серпня 2015 року по грудень 2018 року сторони проживали разом у орендованій квартирі у АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані статтями 73, 74 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2021 року відкрито провадження в справі за вказаним позовом.

У судове засідання ні позивачка ОСОБА_1 , ні її представник ОСОБА_5 не з`явилися, однак остання подала заяву, в якій просить розгляд справи провести без їхньої участі, при цьому позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що вона хрещена мама доньки сторін. Пояснила, що знайома з ОСОБА_2 з дитинства, бо проживали на одній вулиці, в одному будинку в АДРЕСА_3 , вчилися в одній школі. У 2011 році вона перебувала у декретній відпустці. Тоді ОСОБА_2 із своєю цивільною дружиною приїхали з ОСОБА_7 проживати до його батька. Приблизно 3 роки вони проживали в будинку по АДРЕСА_4 , з 2011 року по 2014 рік, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 жили у другому під`їзді, а ОСОБА_6 у третьому, на першому поверсі. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 приїхали з двома дітьми, одна дівчинка, ОСОБА_8 , то донька ОСОБА_2 . Свідок розповіла про те, що її сім`я дружила з сім`єю ОСОБА_2 , вони постійно ходили один до одного додому. Знає, що після 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 придбали будинок у Черкаській області у селі Білозір`я та переїхали туди проживати. Пояснила також, що знайшла квартиру для них, коли вони повернулися проживати в Ужгород. Квартира знаходилася на АДРЕСА_5 . ОСОБА_6 пам`ятає, що сторони повернулися в Ужгород у 2015 році. Пояснила, що була присутня і під час таїнства вінчання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як свідок, а також під час хрещення їхньої доньки ОСОБА_9 . Повідомила, що сторони у справі проживали разом як сім`я, проте не реєстрували шлюб. Також зазначила, що після повернення з ОСОБА_7 , вона допомагала їм поселитися в квартиру АДРЕСА_11. У них вже було двоє спільних дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Свідок пам`ятає також і те, що ОСОБА_2 визнавав дітей своїми, ніколи не заперечував, що вони його діти. Повідомила, що вони проживали по АДРЕСА_5 . За цією адресою неодноразово приходила в гості до сторін. Зазначила, що і її чоловік може підтвердити ці обставини, оскільки вони дружили сім`ями. Зазначила, що неодноразово залишала свою маленьку дитину у ОСОБА_1 разом з її дітьми. Пам`ятає, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 продали будинок у ОСОБА_7 , а за виручені кошти придбали квартиру в Перечині . Розповіла також, що ОСОБА_2 їздив у Москву на заробітки, проте одного разу не мав коштів на те, щоб повернутися додому, тоді ОСОБА_1 позичила у неї гроші, щоб надіслати чоловіку. Зазначила, що вже після того, як ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розійшлися, він часто приходив до ОСОБА_6 з проханням, щоб вона примирила його з ОСОБА_1 .

Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що добре знає як позивачку, так і відповідача. Вони приїхали у с. Білозір`я у 2013 році купувати будинок. Він знаходився поблизу помешкання ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_6 . Коли купували будинок, то були разом, і діти з ними були. Вони багато разів гостювали у неї зі своїми дітьми. ОСОБА_2 має золоті руки - відремонтував ванну кімнату в їхньому спільному помешканні. Але все він робив за «дитячі» гроші, бо ОСОБА_1 отримувала на трьох дітей. Не раз позичала їм гроші, бо і на хліб не було. Діти його дуже любили, називали «папа», він любив їх, «дихав» ними. Пам`ятає, що хотіли офіційно зареєструвати шлюб, але не зробили цього. Батьки їхні приїздили на новорічні свята. Їй також відомо, що після продажу будинку у Білозір`ї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 поїхали проживати в місто Ужгород, а в Перечині придбали квартиру. Пам`ятає, що проживали у Білозір`ї півтора роки. У той період бачила їх щодня, бо будинки були поряд. У дворі ОСОБА_12 стояв басейн, тому діти як тільки прокидались, то бігли купатися. Жили з сусідами як однією сім`єю.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що у 2008 році працювала із позивачкою в одному кафе в Черкасах, тому була свідком того, як почалися стосунки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У цьому ж році вони почали проживати разом. Свідок також пам`ятає, що коли ОСОБА_1 була вагітна, то проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 . Потім вони поїхали в Ужгород, де повінчалися. Пам`ятає також, що крім ОСОБА_2 з іншими чоловіками ОСОБА_1 у період з 2008 року по 2018 рік не проживала. Пам`ятає, що мали і спільну справу, бо в оренді у них була автомийка, де вони працювали разом. Свідок ОСОБА_13 забирала дітей із садочка: і свою дитину, доньку ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , а вони, у свою чергу, працювали на автомийці до пізнього часу. Це було у 2008-2009 роках. Коли ОСОБА_1 і ОСОБА_2 приїздили з Ужгорода до ОСОБА_15 погостювати, то і вони були з ними разом, навіть фотографії є. Пам`ятає також, що у с. Білозір`я сторони разом облаштовували свій будинок, ОСОБА_2 своїми руками робив ремонт, а ОСОБА_1 займалася господарством. Пояснила також, що приїздила до ОСОБА_1 у цей будинок в гості, то там не було на початку ні ремонту, ні опалення, вони все самі зробили, разом купували холодильник, проводили опалення, купували дітям і собі ліжка, все облаштовували разом. Пам`ятає також, що дарували один одному подарунки. Стверджує, що за весь період часу з 2008 по 2018 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом однією сім`єю.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що позивачка є її мамою. Пам`ятає, що проживала з мамою і ОСОБА_2 спочатку в Ужгороді разом із дідусем і бабусею (батьками ОСОБА_2 ) по АДРЕСА_7 їх дідом і бабою. Коли була зовсім маленькою, коли ще проживали у Черкасах, то не могла ОСОБА_2 називати татом, називала «ОСОБА_2», а пізніше почала називати «тато». Свідок пам`ятає, що у вихідні дні їздили всією сім`єю в Оноківці до тітки (сестри ОСОБА_2 ), ходили в парк разом. Пам`ятає, що проживали мама з татом постійно разом, не було такого щоб ОСОБА_2 десь проживав не з ними. Згадує про те, що у с. Білозір`я мама з татом придбали будинок, де вони проживали всі разом. У цьому будинку батьки разом провели отоплення, купували ліжка, холодильник, пральну машину. Тато тоді працював на Новій Пошті . Коли вже був без роботи, то пам`ятає, що сім`я отримувала лише «дитячі гроші». Згадала також, що мамина подруга ОСОБА_18 передавала пакунки з їжею, щоб допомогти. У селі Білозір`я навпроти проживала «бабуся ОСОБА_19 », часто ходили до неї в гості, святкували разом новорічні свята. Пам`ятає, що на свята також до них в гості приїжджали дідусь та бабуся (батьки ОСОБА_2 ). Бабуся і дідусь купували їй речі, куртку. Постійно бабуся передавала посилки з одягом. Після того, знову приїхали в Ужгород, проживали на орендованій квартирі по АДРЕСА_2 . Жили всі разом, мама, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_2 . На Святого Миколая, коли проживали АДРЕСА_11, тато подарував папугу. Пояснила також, що батьки разом придбали квартиру в місті Перечині, проте у ній сім`я не проживала. Згадує, як всі разом їздили відпочивати на Чорне море: з сестрами, мамою і ОСОБА_2 . Розповіла також, що ОСОБА_2 подарував їй мобільний телефон у 2018 році. Пам`ятає, що на різдвяні свята ходили в гості до дідуся і бабусі (батьків ОСОБА_2 ). Стосовно продуктів харчування, то пояснила, що по черзі купували, і тато, і мама. Пояснила, що у 2019 році вони з мамою вже проживали у АДРЕСА_8 , там ОСОБА_2 вже з ними не проживав. Але за весь період часу, скільки себе пам`ятає, і до 2018 року проживали всі разом як одна сім`я: мама, тато ( ОСОБА_2 ) і сестри. Тато працював, а мама вела домашнє господарство.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що сторони у справі є друзями її дочки. Вони жили у с. Білозір`я разом у приватному будинку. У 2016 році, влітку, вони відпочивали на морі, в гостях у ОСОБА_20 , приїхали з трьома дітьми, гостювали приблизно два тижні. Жили як одна сім`я. Купували разом продукти харчування, одяг, мали спільний бюджет. ОСОБА_2 дуже любив своїх дітей. Вони все робили разом, дружньо, жили у цивільному шлюбі. Діти називали ОСОБА_2 татом. Після того, як продали будинок у с. Білозір`я, переїхали разом на Закарпаття. Пояснила, що приблизно 10 років ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом у цивільному шлюбі.

Допитана безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона є власницею квартири по АДРЕСА_2 . Подруга її доньки шукала квартиру в оренду. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з трьома дітьми приїхали потягом вночі, відразу донька їх заселила у квартиру. Проживали в її квартирі однією сім`єю приблизно 4 роки. У квартирі, власницею якої є свідок, вони проживали з 25 грудня 2015 року до 14 квітня 2019 року, в кінці вже якийсь час без ОСОБА_2 . Дати пам`ятає точно, оскільки мала зошит, у який записувала показники лічильників. Оплату за комунальні платежі завжди передавала ОСОБА_1 , можливо, один раз ОСОБА_2 . Працював останній якийсь час на Новій пошті. Було таке, що ОСОБА_2 бив ОСОБА_1 , будучи в нетверезому стані. Приносив продукти харчування, але згодом взяв декілька кредитів, не розрахувався. Знає про це, оскільки ОСОБА_2 поштова кореспонденція приходила за адресою її квартири. Було й таке, що ОСОБА_1 просила зачекати з оплатою за квартиру, оскільки ОСОБА_2 забрав «дитячі» гроші. Будучи в декретній відпустці, ОСОБА_1 неофіційно працювала. Одяг дітям ОСОБА_2 рідко купував. Його мама передавала дітям одяг. Пояснила, що вони проживали у цивільному шлюбі, були «не розписані», мають двоє спільних дітей. Діти його любили, він їх визнавав, займався ними. Чула, як старша дитина від іншого батька називала ОСОБА_2 татом.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду і покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

З копії Свідоцтва таїнства подружжя № 06 від 04 серпня 2011 року судом встановлено, що таїнство подружжя здійснено ІНФОРМАЦІЯ_4 у храмі ОСОБА_22 греко-католицької єпархії; наречений: ОСОБА_2 , наречена: ОСОБА_1 . Одним із свідків у Свідоцтві зазначена ОСОБА_6 .

Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане 10 червня 2010 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 ; батьками зазначені ОСОБА_23 та ОСОБА_1 . Відповідно до Свідоцтва про таїнство хрещення та миропомазання від 01 серпня 2010 року № 56 таке таїнство здійснено над ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видано 19 серпня 2014 року, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 у місті Білозір`я Черкаської області; батьками зазначені ОСОБА_23 та ОСОБА_1 . Двадцять першого липня 2015 року у Книзі Хрещень і Миропомазань під № 16 зроблено запис про хрещення ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_26 .

З інформаційної довідки № 266623448 від 20.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 , з 31 липня 2013 року до 09 вересня 2015 року належав на праві власності ОСОБА_2 .

Довідкою виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 01.04.2021 № 827/02-14 підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з 25 червня 2014 року до 08 вересня 2015 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 .

Довідкою виконавчого комітету Білозірської сільської ради від 08.04.2021 № 915/02-14 підтверджено, що ОСОБА_2 був головою дворогосподарства з 2013 року по 2015 рік за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою з 11.06.2014 по 08.09.2015.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Чигиринським РВ УМВС України в Черкаській області 25 жовтня 2001 року, ОСОБА_1 з 25 червня 2014 року по 08 вересня 2015 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ; з 19 листопада 2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , що виданий Ужгородським МВ УМВС у Закарпатській області 13 червня 2003 року, ОСОБА_2 з 11 червня 2014 року по 08 вересня 2015 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ; з 05 листопада 2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Двадцять четвертого жовтня 2015 року укладено Договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_9 ; договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 973 та посвідчено приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.М. Відповідно до згаданого договору покупцем квартири є ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу про зареєстрованих осіб № 434 від 14 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_9 , зареєстровані: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21).

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до ст. 74 СК України (в редакції, яка діяла на момент укладення договорів купівлі-продажу спірного майна) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Глава 8 СК України регулює відносини щодо спільної сумісної власності подружжя.

Так, згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зроблено висновок про те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте під час спільного проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, позивачкою доведено належними і допустимими доказами факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без шлюбу з липня 2008 року по жовтень 2018 року, а тому вказаний факт підлягає встановленню судом.

Зокрема, такі висновки суду підтверджені показами свідків, наданими під присягою, копіями паспортів сторін, що містять відмітки про реєстрацію сторін за однією адресою у один і той же період часу, як до придбання спірної квартири, так і після її придбання, копією Свідоцтва про таїнство подружжя (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей), копією Свідоцтва про таїнство хрещення спільної дитини, копіями світлин, довідками виконавчого комітету Білозірської сільської ради про реєстрацію сторін за однією адресою, а також витягом ЦНАПу Перечинської міської ради про реєстрацію сторін у спірній квартирі.

Суд також не ставить під сумнів твердження позивачки про те, що спірна нерухомість придбана нею і відповідачем за спільні кошти.

Так, пояснення позивача, надані під час судового розгляду щодо придбання спірної квартири у м. Перечині після продажу сім`єю житлового будинку, у якому вони проживали у с. Білозір`я Черкаської області за спільні кошти, є логічними, послідовними та такими, що відповідають обставинам справи. Натомість відповідачем не наведено доводів про те, що спірна нерухомість придбана ним особисто лише за власні кошти, така можливість не узгоджується з встановленими судом обставинами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна нерухомість придбана позивачкою і відповідачем за спільні кошти, а тому є їх спільним сумісним майном та підлягає поділу між ними в рівних частинах.

За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім цього, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись статтями 3, 57, 60, 69, 70, 74 СК України, статтями 4, 12, 76, 81, 141, 158, 247, 265, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною сумісною власністю задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з липня 2008 року по жовтень 2018 року.

Визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_9 , спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 .

Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_12 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_10 .

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_13 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; місце проживання: АДРЕСА_10 .

Головуюча: Гевці В. М.