Номер провадження: 22-ц/813/8323/22
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

08.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

дослідивши апеляційну скаргу адвоката Чернявської Вікторії Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди),

ВСТАНОВИВ

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди) задоволено.

19 вересня 2022 року адвокат Чернявська В.В., яка діє від імені ОСОБА_1 , не погоджуючись із наведеним судовим рішенням, звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Окрім того, скаржник заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного рішення її довіритель отримала лише 15.07.2022 року, а за правовою допомогою звернулась 16.08.2022 року. З матеріалами справи адвокат змогла ознайомитись лише 31.08.2022 року, відповідно до її звернення до суду від 19.08.2022 року.

Адвокат зауважує, що скаржниця є особою похилого віку та 05.08.2022 року звернулась до медичного закладу зі скаргами на стан здоров`я, що, у сукупності зі збройною агресією РФ, завадило їй звернутись за правовою допомогою до 16.08.2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2022 року матеріали справи №521/16718/20, разом з апеляційною скаргою було повернуто до Малиновського районного суду м. Одеси для усунення виявлених в ній недоліків.

02.11.2022 року справа надійшла до апеляційного суду після усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року апеляційну скаргу адвоката Чернявської В.В., яка діє від імені ОСОБА_1 було залишено без руху через сплату судового збору не у повному обсязі та визнанням неповажними наведених у апеляційній скарзі причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Вказану ухвалу було направлено адвокату скаржника на зазначену в апеляційній скарзі електрону пошту 10.11.2022 року та було отримано адвокатом Чернявською В.В. 10.11.2022 року.

17 листопада 2022 року адвокатом Чернявською В.В. було подано заяву про усунення недоліків, до якої адвокат долучила квитанцію про доплату судового збору. Поряд з цим, ухвала апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у частині наведення причин пропуску строку апеляційного оскарження скаржником виконана не була.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 року апеляційну скаргу було повторно залишено без руху, у зв`язку із неусунення недоліків апеляційної скарги в частині строку на апеляційне оскарження.

02 грудня 2022 року адвокат Чернявська В.В., яка діє від імені ОСОБА_1 , подала до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій зазначає наступні підстави поважності пропуску строку на апеляційне оскарження:

- оскаржуване рішення було надіслано судом до ЄДРСР лише 29.06.2022 року, а оприлюднено 01.07.2022 року;

- ОСОБА_1 вважала, що пропустила строк на апеляційне оскарження, оскільки під час отримання повного тексту 15.07.2022 року оскаржуваного рішення працівниками канцелярії їй було повідомлено, що рішення набрало законної сили 15.03.2022 року, що вплинуло на її психоемоційний стан;

- попри звернення 19.08.2022 року адвоката скаржника до суду першої інстанції із клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи, така можливість їй була надана лише 31.08.2022 року.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що воно задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина перша, пункт 1 частини другої, частина третя статті 354 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин, підтверджених належними доказами, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі "Олександр Шевченко проти України", заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі "Трух проти України", заява № 50966/99).

ЄСПЛ вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі "Воловік проти України", заява № 15123/03).

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду від 07 листопада 2022 року згідно розписки, наявної у матеріалах справи, скаржниця отримала повний текст оскаржуваного рішення 15.07.2022 року особисто у приміщенні суду (т.2 а.с.63).

Отже, визначений ст.287, 354 ЦПК України строк для скаржника збіг 15.08.2022 року (14.08.2022 року припадало на неділю).

Поряд з цим, за посиланнями адвоката скаржника ОСОБА_1 звернулась за правовою допомогою лише 16.08.2022 року, тобто вже поза межами визначеного ст. 354 ЦПК України строку.

Посилання адвоката Чернявської В.В. на надсилання судом оскаржуваного рішення до ЄДРСР лише 29.06.2022 року та надання їй матеріалів справи на ознайомлення лише 31.08.2022 року апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Чинним процесуальним законодавством визначено строки апеляційного оскарження, які відраховуються саме від дня вручення учаснику справи повного тексту оскаржуваного рішення, а не від дати його направлення до ЄДРСР чи опублікування.

Так, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується скаржником, повний текст рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 було отримано 15.07.2022 року. Тобто з моменту, з яким чинний ЦПК України пов`язує початок перебігу строку на апеляційне оскарження рішення для учасників, які не отримали його у день проголошення, до звернення скаржника із апеляційною скаргою минуло шістдесят шість днів, що перевищує, встановлені законом межі.

Підстави поважності зволікання ОСОБА_1 зі зверненням за правовою допомогою, наведені у апеляційній скарзі, були визнані ухвалою апеляційного суду від 07 листопада 2022 року неповажними. Жодних інших підстав адвокатом наведено не було.

Апеляційний суд зауважує, що з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 620/5970/20 (адміністративне провадження № К/9901/40021/21).

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник не наводить, тому апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Положеннями статей 357, 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 185, ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Чернявської Вікторії Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, вселення та про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду

О.М. Полікарпова Л.В. Базіль Л.П. Воронцова