Справа № 395/872/20
Провадження № 2/392/147/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді Березія Ю.А.,

секретар Руда А.В.,

з участю

представника позивача адвоката Олексієнка С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Фільштейна В.Л. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області

про усунення перешкод у здійсненні права користування майном,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" (надалі ПрАТ "Кіровоградобленерго") звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив ухвалити рішення про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із займаної частини житлового будинку загальною площею 48,6 квадратних метрів та зняти реєстрацію місця проживання відповідачів у зазначеному житловому будинку, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником комплексу будівель, які розташовані на території підстанції ПС 154-110/35/10 "Новомиргород" по АДРЕСА_1 .

На території зазначеного комплексу будівель розташований житловий будинок загальною площею 122,1 квадратних метрів, частину якого займають відповідачі.

Позивач вважає, що у відповідачів відсутні будь-які правові підстави для проживанні у частині житлового будинку, що порушує законні права та інтереси позивача.

З метою досудового врегулювання спору 3 червня 2020 року позивачем надіслано відповідачам лист (вимогу) про виселення з будинку в строк до 24 червня 2020 року.

Відповідачі залишили вимогу позивача без задоволення.

24 липня 2020 року ухвалою судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі (а.с. 35 том 1).

27 серпня 2020 року відповідачі надіслали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 57-61 том 1).

Відзив мотивовано тим, що підставою для вселення у спірний житловий будинок є договір про надання на тимчасове використання службової квартири, сараю та підвалу, укладеного 11 листопада 1990 року між РЕС та ОСОБА_1 , яка на той час працювала електромонтером Новомиргородської РЕС.

Відповідач ОСОБА_1 та члени її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселилися в квартиру на законних підставах та зареєстровані в житловому приміщенні у встановленому порядку.

На виконання укладеного договору відповідач ОСОБА_1 і члени сім`ї за час проживання у спірному жилому приміщенні належним чином сплачували витрати за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газопостачання, витрати за користування електричною енергією).

На час укладання договору від 11.11.1990 року діяли нормативні акти СРСР, тому на думку відповідачів, позивач некоректно посилається на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 2.03.2016 року.

Відповідачі ставлять під сумнів порядок набуття права власності позивачем на комплекс будівель, включно і житловий будинок, у якому на протязі п`ятидесяти років проживають відповідачі.

Відповідачі зазначили, що ОСОБА_1 припинила трудові відносини з підприємством у 1996 році, але адміністрація підприємства не вважала за потрібне здійснити виселення родини зі спірного жилого приміщення та дозволила їй проживати в зазначеному житловому будинку. Для виселення відповідачів зі спірного житлового будинку минули строки позовної давності. У відповідачів виникли підстави для набуття права власності щодо приміщення, у якому вони проживають. І крім того, відповідач ОСОБА_3 страждає на тяжке хронічне захворювання.

8 вересня 2020 року відповідачі надіслали до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити повністю у задоволенні позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 125-129 том 1).

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що позивач ПрАТ "Кіровоградобленерго" є власником комплексу будівель по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно № 29591629 від 17.11.2014 року.

Позивач наполягає на відсутності у відповідачів документів на право проживання у спірному житловому приміщенні, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2.03.2016 року № 207.

На думку представника позивача договір від 11.11.1990 року, який наданий відповідачами, не є правовстановлюючим документом, оскільки підписаний начальником виробничого структурного підрозділу підприємства РЕМ.

У договорі зазначено, що квартиронаймач прийняв зобов`язання за вимогою звільнити службову квартиру впродовж одного місяця з дня усної заяви.

Житлове приміщення, в якому проживають відповідачі, не є службовим жилим приміщенням, а є власністю товариства.

Відповідач ОСОБА_1 звільнена з роботи згідно наказу від 5.08.1996 року № 30, що є на думку представника безумовною підставою для виселення зі спірного житлового будинку.

Представник вважає, що власник нерухомого майна не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення (а.с. 134-136 том 1).

10 лютого 2021 року ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області зупинено провадження у справі (а.с. 203 том 1).

5 серпня 2021 року відновлено провадження у справі, ухвалою задоволено самовідвід судді, розпорядженням від 6.08.2021 року здійснено передачу справи на розгляд Маловисківського районного суду Кіровоградської області (а.с. 215, 216, 221 том 1).

10 листопада 2021 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області представникові відповідача адвокату Вишні-Чижовій Г.В. відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (а.с. 235-237, 241-242 том 1).

20 грудня 2021 року ухвалою суду представникові відповідача адвокату Вишні-Чижовій Г.В. відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі

(а.с. 1-5, 24-26 том 2).

27 січня 2022 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті

(а.с. 45 том 2).

30 травня 2022 року ухвалою суду частково задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи (а.с. 87-89 том 2).

20 липня 2022 року ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про визначення територіальної підсудності справи (а.с. 175-176 том 2).

25 серпня 2022 року ухвалою суду повторну заяву відповідача ОСОБА_1 про зміну підсудності залишено без розгляду (а.с. 245-246 том 2).

9 вересня 2022 року ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяв про закриття провадження у справі та відкладення розгляду справи

(а.с. 15-18 том 3).

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини, які викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву дають підстави для висновку про те, що предметом спору у даній справі є вимога власника житлового будинку АДРЕСА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження шляхом виселення із житлового приміщення відповідача ОСОБА_1 та членів сім`ї ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які проживають та зареєстровані в ньому.

Судом встановлено, що 17 листопада 2014 року Реєстраційною службою Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області видано свідоцтво про право власності, індексний номер 29591629, відповідно якому зареєстровано право власності Публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» на комплекс будівель по АДРЕСА_1 , що включає житловий будинок, сарай, майстерню, будинок зв`язку, сарай, погріб, вежу, колодязь, убиральню, огорожу та вимощення (а.с. 6-15 том 1).

3 червня 2020 року виконавчий директор Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго» Дануца О.В. надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу про виселення з житлового будинку по АДРЕСА_1 у строк до 24 червня 2020 року

(а.с. 16-17).

11 листопада 1990 року між службою підстанції КЗПЕС м. Кіровограда в особі ОСОБА_4 та електромонтером Новомиргородського РЕМ ОСОБА_5 укладено договір про надання в тимчасове користування службової квартири, сараю, підвалу, відповідно якому ОСОБА_5 отримала у тимчасове користування службову квартиру, сарай і підвал на підстанції АДРЕСА_1 (а.с. 62 том 1).

Відповідно до записів у домовій книзі щодо прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 , відповідачі зареєстровані у встановленому порядку (а.с. 63-74 том 1).

Записами у трудовій книжці підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 працювала у Новомиргородському РЕМ з 5 жовтня 1989 року по 5 серпня 1996 року (а.с. 76-77 том 1).

Платіжними квитанціями підтверджується факт оплати ОСОБА_1 за комунальні послуги (а.с. 78-83 том 1).

Відповідно до медичних довідок громадянин ОСОБА_3 страждає на тяжке захворювання (а.с. 87 том 1, а.с. 156-164 том 2).

Довідкою про наявність будівель та силового обладнання, а також переліком нерухомого майна підтверджується, що станом на 1.09.2020 року у власності ПрАТ "Кіровоградобленерго" перебуває житловий будинок п/ст "Новомиргород" (а.с. 147-152 том 1).

Відповідно до наказу № 140 від 1.08.1995 року Міністерства енергетики та електрифікації України на базі державного енергопостачального підприємства "Кіровоградобленерго" засновано Державну акціонерну енергопостачальну компанію "Кіровоградобленерго" (а.с. 153 том 1).

Відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю третьої групи (а.с. 162-163 том 1, а.с. 163 том 2).

Відомостями, які викладені у документах інвентаризаційної справи № 2644 щодо комплексу будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , підтверджується наявність житлового будинку, площею 122,1 квадратних метрів, 1963 року побудови.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 118 ЖК Української РСР (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (частина 2 статті 121 ЖК Української РСР (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин).

Згідно з частиною 1 статті 122 ЖК Української РСР (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) на підставі рішення про надання службового жилого приміщення

виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає

громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу (частина 2 статті 123 ЖК Української РСР (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 124 ЖК Української РСР (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 статті 125 ЖК Української РСР (у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у

статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено пенсіонерів по старості.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 4 ЦК України).

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

Відповідно до обставин, які викладені у позовній заяві, підстави пред`явленого позову наступні: 1) позивач є власником спірного житлового будинку; 2) відповідачі не мають документів, які підтверджують законність вселення у спірний житловий будинок та проживання у ньому; 3) відповідачі не виконали вимогу власника спірного житлового будинку про добровільне виселення; 4) відповідачі створюють перешкоди власникові спірного житлового будинку у здійсненні права користування та розпорядження ним.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про права і обов`язки сторін наступного змісту.

Позивач ПрАТ "Кіровоградобсенерго" насправді є власником комплексу будівель по АДРЕСА_1 , що включає житловий будинок, сарай, майстерню, будинок зв`язку, сарай, погріб, вежу, колодязь, убиральню, огорожу та вимощення.

Наведений факт підтверджується належними правовстановлюючими документами, оспорювання яких не є предметом пред`явленого позову.

У цій частині суд вважає аргументи відповідачів помилковими.

Між тим, суд констатує, що позивач набув право власності на спірний житловий будинок 17 листопада 2014 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Відповідач ОСОБА_1 з 5 жовтня 1989 року по 5 серпня 1996 року перебувала у трудових відносинах з Новомиргородським РЕМ, що був організацією державної форми власності.

11 листопада 1990 року між уповноваженою службою особою роботодавця та працівником ОСОБА_5 було укладено договір про надання в тимчасове користування службової квартири, сараю, підвалу, відповідно якому ОСОБА_5 отримала у тимчасове користування службову квартиру, сарай і підвал на підстанції АДРЕСА_1 , у якій разом з членами сім`ї проживає та зареєстрована до теперішнього часу.

У матеріалах справи насправді відсутнє рішення виконавчого комітету відповідної ради народних депутатів про включення спірного жилого приміщення до числа службових, а також спеціальний ордер на вселення відповідача ОСОБА_1 та членів сім`ї у надане службове жиле приміщення, проте, договір від 11 листопада 1990 року, на який посилаються відповідачі як на документ, який свідчить про законність їх вселення і проживання у спірному житловому будинку, не суперечить цивільному законодавству України, яке було чинним на час його укладання.

У договорі уповноважений представник роботодавця належним чином висловив свою згоду щодо надання працівникові ОСОБА_1 у тимчасове користування житлове приміщення у спірному житловому будинку, вважаючи його службовим жилим приміщенням, що спростовує твердження позивача про незаконність вселення та проживання відповідачів у ньому.

Крім того, на момент укладання договору від 11 листопада 1990 року оформлення документів на включення спірного житлового будинку до числа службових не входило до компетенції працівника Новомиргородського РЕМ ОСОБА_1 і членів її сім`ї.

На час вселення відповідачів у спірний житловий будинок державна організація, яка розпоряджалася зазначеним нерухомим майном, не оспорювала законність вселення осіб без спеціального ордеру.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 вселилися у спірний житловий будинок ще задовго до набуття позивачем права власності на зазначений комплекс будівель, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є особою пенсійного віку.

Тому, суд констатує, що відповідачі на законних підставах вселилися і проживають у спірному житловому приміщенні.

Не зважаючи на те, що відповідачі належним чином користувалися житловим приміщенням, що належить позивачеві, а також не враховуючи приписи статей 116 та 125 ЖК України, 11 червня 2020 року виконавчий директор ПрАТ "Кіровоградобленерго" незаконно надіслав на адресу відповідачів лист-вимогу про виселення зі спірного житлового приміщення до 24 червня 2020 року, без надання іншого жилого приміщення.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі на праві власності мають інше житло, аніж те, в якому проживають на теперішній час.

Тому, суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідачі своїми діями створюють позивачеві перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аргументи відповідачів щодо необгрунтованості пред`явленого позову полягають в наступному: 1) відповідачі правомірно вселилися і проживають у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору від 11.11.1990 року; 2) відповідачі своєчасно сплачують за надані комунальні послуги; 3) після звільнення з роботи відповідача ОСОБА_1 адміністрація підприємства не вважала за потрібне здійснити виселення родини та дозволила проживати у зазначеному житловому будинку; 4) відповідач ОСОБА_3 страждає на тяжке захворювання; 5) позивачем пропущено строки позовної давності.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 та члени сім`ї набули право користування спірним житлом на підставі договору, тобто правомірно, тривали час проживають у ньому, добросовісно користуються наданим житлом, зареєстровані у жилому приміщенні, сплачують комунальні послуги, тому на теперішній час право відповідачів на мирне володіння майном охороняється законом.

Конституцією України констатовано як захист права власності (стаття 41), так і захист права на житло (стаття 47).

Однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певним стандартам поведінки, що характеризуються чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

Право людини на житло захищається статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року ЄСПЛ у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, проте зазначені положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції, проте у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Принципи застосування ЄСПЛ статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, які викладені у відповідних рішеннях, дають підстави для висновку про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення

можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Враховуючи наведене, суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що вони на законних підставах вселилися у спірне житлове приміщення, тривалий час належним чином користуються ним, не мають іншого житла, а тому не підлягають виселенню без надання іншого рівноцінного жилого приміщення.

При цьому, суд констатує необхідність дотримання справедливого балансу між захистом права власності та захистом права колишнього працівника підприємства на користування будинком, наданим для проживання.

Підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення передбачені у статті 116 ЖК України, відповідно якої якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У справі таких підстав не встановлено.

Кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, що закріплено у статті 6 Конвенції.

При цьому, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб.

Суд вважає помилковою думку відповідачів про наявність підстав для застосування строків позовної давності, оскільки пред`явлений позов по суті є необгрунтованим.

Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 264, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Приватному акціонерному товариству "Кіровоградобленерго" відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби України у Кіровоградській області про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2022 року.

Учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго", Студентський бульвар, 5 в м. Кропивницькому, код в ;

відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа Управління ДМС у Кіровоградській області, вул. Єгорова, 25-а в м. Кропивницькому.

Головуючий

суддя