КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/476/21 Головуючий у І інстанції Кириченко В.І.
Провадження №22-ц/824/5747/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Кагарлицька об`єднана територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Київської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання знести паркан, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила скасувати реєстрацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га кадастровий номер :01:462:0043 за адресою АДРЕСА_1 в Державному земельному кадастрі та зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести встановлений вздовж АДРЕСА_1 паркан біля житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що батьком відповідача (який на даний час помер) було самовільно зайнято земельну ділянку комунальної власності шляхом установлення паркану поза межами існуючої межі на землях загального користування, збільшивши таким чином площу належної йому земельної ділянки з 0,12 га до 0,1468 га.

Так, фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:462:0043 повністю не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки на підставі яких видавався витяг № НВ-014 про земельну ділянку площею 0,10 га., що підтверджується висновкомексперта №181/03-21 від 12.04.2021 р.

Позивач вважає, що на підставі встановлених висновком експерта обставин наявні передбачені законом підстави для скасування реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та зобов`язання відповідача за власний рахунок знести встановлений паркан вздовж АДРЕСА_1 .

Самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності шляхом установлення паркану поза межами існуючої межі на землях загального користування АДРЕСА_1 порушує права позивача, оскільки через самовільне зайняття ширина вулиці загального користування зменшилась та позбавила позивача і її сім`ю можливості безперешкодного заїзду до власного житлового будинку, що знаходиться майже навпроти.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про не доведення нею порушення прав позивача у зв`язку із неможливістю зручно та безпечно користуватись легковим автомобілем для проїзду по вулиці, ширина якої зменшена внаслідок самовільного зайняття її відповідачем. Посилається на наявні в матеріалах справи численні докази, зокрема депутатські звернення депутата Київської обласної ради листи Кагарлицької міської ради, а також висновок експерта.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 навів свої заперечення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що обставини, які мають значення у даній справі, уже встановлювались Кагарлицьким районним судом Київської області у цивільній справі №368/1242/16-ц за позовом Кагарлицької міської ради до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування шляхом перенесення паркану. Так, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 22.10.2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2020 року, у задоволенні позову Кагарлицької міської ради відмовлено. Зокрема, у вказаній справі судом було встановлено, що фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:462:0043 не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки, на підставі яких надавався Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1000 га номер витягу НВ-014, на якій побудовано житловий будинок. Відповідач вважає, що вданому випадку допущені помилки працівниками ТОВ «Кагарлицькій земельно-кадастровий центр», які недобросовісно виконали замовлені ОСОБА_4 роботи по виготовленню технічної документації та кадастрових планів обох земельних ділянок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Клапчук Ф.П. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Токовенко С.А. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Третя особа - Кагарлицька міська рада свого представника для участі у судовому засіданні не направила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що цивільна справа №368/1242/16-ц з даним предметом спору вже розглядалася Кагарлицьким районним судом за позовом Кагарлицької міської ради до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування шляхом перенесення паркану, в якій було прийнято рішення 22.10.2019 року про відмову в задоволенні даного позову. Зазначене рішення набрало законної сили. Предметом позову є той самий спір щодо тієї ж земельної ділянки, а в справі ті самі учасники, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Щодо вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 кадастровий номер :01:462:0043 за адресою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції визнав їх безпідставними. Зазначив, що скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки відбудеться в силу положень частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України у зв`язку із визнанням Кагарлицьким районним судом у справі № 368/445/19 мирової угоди між ОСОБА_5 то ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та землі, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись з такими висновками.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 12 том 1)

Первинним власником житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 був ОСОБА_4 - батько відповідача ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1961 року.

З моменту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу сім`я ОСОБА_3 постійно користувалася і користується земельною ділянкою за вказаною адресою.

Суміжні землевласники та користувачі претензій щодо розміру та меж земельної ділянки до ОСОБА_3 не мають.

Зазначені обставини встановлені також рішенням Кагарлицкього районного суду Київської області від 22.10.2019 року у цивільній справі №368/1242/16-ц за позовом Кагарлицької міської ради до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування шляхом перенесення паркану.

Вказаним судовим рішення також встановлено, що бетонний паркан замість дерев`яного було збудовано ОСОБА_4 в 2010 році.

У 2014 рокі ОСОБА_4 звернувся із заявою до міської ради з метою приватизації земельної ділянки під житловим будинком АДРЕСА_1 .

Згідно поданої заяви 17.07.2014 року на сесії Кагарлицької міської ради прийнято рішення №449-18-LII-VI «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 , загальною площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства».

У серпні 2014 року землевпорядною організацією було встановлено межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складено кадастрові плани земельних ділянок, визначені їх кадастрові номери, зокрема: :01:462:0043 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, :01:462:0043 - для ведення особистого селянського господарства.

21 серпня 2014 року вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі, про що ОСОБА_4 видано Витяг НВ-014 від 21.08.2014 року.

Згідно висновку за результатами проведеного земельно-технічного дослідження №181/03-21 від 12.04.2021 року, фактичні межі земельної ділянки за кадастровим номером :01:462:0043 повністю не відповідають координатам поворотних точок меж земельної ділянки, на підставі яких видавався Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1000 га, номер Витягу - НВ-014. (а.с. 13-26 том 1)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 просила суд скасувати реєстрацію земельної ділянки :01:462:0043 в Державному земельному кадастрі та зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести встановлений вздовж вулиці В.Великого в м. Кагарлик Київської області паркан. На обґрунтування порушення своїх прав зазначила, що самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності шляхом установлення паркану поза межами існуючої межі на землях загального користування порушує права позивача, оскільки у зв`язку самовільним зайняттям ширина вулиці загального користування зменшилась та позбавила позивача та її сім`ю можливості безперешкодного заїзду до власного житлового будинку, що знаходиться майже навпроти.

За змістом частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

За змістом статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

У справі, що переглядається, вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, ОСОБА_2 заявлені до неналежного відповідача. До таких висновків апеляційний суд дійшов з огляду на наступне.

Згідно із статтею 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У статті 79-1 ЗК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про Державний земельний кадастр" ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, зокрема державну реєстрацію земельних ділянок за заявою визначених Законом осіб (частина третя статті 24 зазначеного Закону), та її скасування, у томі числі на підставі ухваленого судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки (частина десята статті 24 зазначеного Закону) здійснюють органи Держгеокадастру.

Відповідно до статей 6, 7 Закону України "Про Державний земельний кадастр" ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до пункту 1 цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 47 пункту 4 цього Положення передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2021 у справі №580/1494/19 дійшов висновку, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, дії чи рішення, вчинені (ухвалені) в результаті здійснення управлінських повноважень щодо ведення Державного земельного кадастру, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень.

З огляду на вказане, відповідач ОСОБА_4 не є належним відповідачем у справі за вимогами про скасування державної реєстрації земельної ділянки (скасування кадастрового номеру). В той же час, в рамках даної справи ОСОБА_2 жодних позовних вимог до Держгеокадастру не заявляла.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17).

Вимоги ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_3 знести за власний рахунок паркан, є похідними і їх вирішення залежить від того, чи наявні підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , але допустив помилку при його мотивуванні, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, шляхом зміни його мотивувальної частини, яку слід викласти в редакції цієї постанови.

Звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ч. 4ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на вказане, апеляційний суд вважає правильним задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 шляхом зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів для відмови в задоволенні позову, зазначивши, що підставою для такої відмови є звернення із позовними вимогами до неналежного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 20 жовтня 2021 року - змінити в частині мотивів для відмови в задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12.12.2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.