Справа № 606/1766/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участю секретаря судового засідання Пасько І.Б.

представника позивача адвоката Остапчук В.І.

представника відповідача адвоката Пацули В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування 7289 грн. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди завданої вчиненням кримінальним правопорушенням, 13700 грн. витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у кримінальному провадженні, 4000 грн. витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у вирішенні поданого цивільного позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач відносно нього вчинив кримінальне правопорушення, яке містить ознаки ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відомості про яке було внесено в ЄРДР за № 0000175. За результатами досудового розслідування було скеровано до суду клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру, в задоволенні якого було відмовлено, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду. Позивач вважає, що своїми протиправними діями відповідач заподіяв йому матеріальну шкоду, яка полягала у понесених витратах на лікування, обстеження, придбання медикаментів, транспортних витрат, відновлення пошкодженого телефону, крім того заподіяно моральну шкоду, що виразилась у сильних душевних хвилюваннях через неможливість вчасно підготуватися до державних атестацій, неможливість займатися у спортивній секції з гандболу, відчуття постійної тривоги можливої втрати авторитету серед однолітків через неможливість захистити себе.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, постановлено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив, в якому просив відмовити в задоволені позову, вказуючи, що кримінальне провадження закрито з підстав передбачених ст. 49 КК України, тобто за строками давності. Відповідача не було визнано винним, тому розмір шкоди, причинно-наслідковий зв`язок, підстави для відшкодування мають досліджуватися заново в загальному порядку. Крім того, просив взяти до уваги, що між сторонами склалися неприязні відносини через існування тривалого конфлікту, в ході якого відповідач сам зазнав цькування зі сторони позивача. На відміну від позивача, відповідач жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання. Також представник відповідача, вважає безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки не надано доказів на обґрунтування її розміру.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, вказуючи на його підставність та обґрунтованість, просила задоволити вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх неогрунтованість, зсилаючись на доводи зазначені у відзиві.

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року прийнятою в судовому засіданні, справу призначено до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.07.2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до неповнолітньої особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності та вчинила суспільно-небезпечне діяння, примусових заходів виховного характеру відносно за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_3 , кримінальне провадження № 0000175 від 01.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрито, оскільки з часу вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, минуло понад два роки, тобто строки давності передбачені ст. 106 КК України. Як слідує зі змісту ухвали, суд прийшов до переконання, що мало місце вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 632 від 12 серпня 2019 року, яка проведена на підставі ухвали слідчого судді, при вступі неповнолітнього ОСОБА_1 31.05.2019 року на стаціонарне лікування було описано синець і прояви забою м`яких тканин правої половини потиличної ділянки, прояви забою м`яких тканин лівої тім`яної ділянки, синця і проявів забою м`яких тканин лівої пери орбітальної ділянки, крововиливу у кон`юктиву лівого ока. Зазначені вище тілесні ушкодження були спричинені незадовго до госпіталізації ОСОБА_1 , в результаті неодноразової дії тупих предметів, не виключено за обставин, наведених в ухвалі, тобто при нанесенні численних ударів, наприклад, руками, ногами чи іншими тупими предметами в голову. Виявлена у неповнолітнього ОСОБА_1 травма голови тягне за собою розлад здоров`я понад 6 але не менш як 21 добу і за цією ознакою належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасними розладом здоров`я.

Позивачем на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків (а.с. 21-24,32-36), які відповідають періоду перебування на лікуванні та переліку призначень вказаних у довідках. Таким чином, позивач довів, що понесені ним витрати на доїзд, діагностику, придбання медикаментів, медичних засобів та виробів медичного призначення становлять 5939 грн. Також позивачем доведено розмір витрат пов`язаних з ремонтом телефону, який складає 1350 грн., що підтверджується товарним чеком від 25.07.2019 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується відповідними доказами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи обставини, при яких позивачу була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також, виходячи з його матеріального стану як цивільного позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на його користь у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до частини першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано Договір про надання правової допомоги № 101 від 27.07.2021 року , акт виконаних робіт від 27.07.2021р. на суму 4000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №31 від 27.07.2021р. на суму 4000,00 грн.

Також з позивача підлягають стягненню витрати на правовоу допомогу в 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

Суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, що зазначені в акті виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання робіт, а також принципу розумності та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допопомогу за Договором № 76 від 20 серпня 2019 року в розмірі 13700 грн. надану як потерпілому ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0000175, суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 червня 2020 року справа № 598/1781/17, та постанови від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18) процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Водночас ВП ВС вважає, що потерпілий може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні (у цьому випадку - ухвали про закриття кримінального провадження).

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу надану, як потерпілому ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0000175 слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, керуючись 4,10,12,76,81,263-265Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 7289 (сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. матеріальної шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 березня 2022 року

Головуючий суддя І.Б. Марціцка