Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/94/22
Провадження № 2/376/319/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2022 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участі секретаря Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна та виключення записів про обтяження,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20.11.2007 року Державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Перебийніс І.О. було отримано виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва № 2-4394 від 23.05.2007 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 2590,37 грн. на користь ТзОВ «Банк Руський Стандарт». У результаті чого відкрито виконавче провадження № 5410772 від 20.11.2007 року та винесено Постанову про обтяження.

Крім цього, 03.07.2008 року Державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Майорко К.І. було отримано виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва № 2-47 від 26.01.2007 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 4954, 00 грн. на користь АКБ «Правекс-Банк». У результаті чого відносно нього було відкрито виконавче провадження № 8044887 від 03.07.2008 року та винесено постанову про обтяження.

05.10.2010 року Державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Качуринською О.В. було отримано виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва № 2-1987 від 24.09.2010 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 21 851,17 грн. на користь ТОВ «Колекторське агентство Фактор». У результаті чого відносно нього було відкрито виконавче провадження № 21865061 від 05.10.2010 року та винесено постанову про обтяження.

Також, 06.02.2012 року Державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Качуринською О.В. було отримано з ВДАІ постанову № АН-1 092451 від 05.09.2011 року про стягнення штрафу з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 102 грн. на користь держави. У результаті чого відносно нього було відкрито виконавче провадження № 31151833 від 06.02.2012 року та винесено постанову про обтяження.

Крім цього, 15.07.2014 року Державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дяченко Н.А. було отримано виконавчий лист Сквирського районного суду Київської області № 2/376/293/2014 від 15.04.2014 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 48519,59 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». У результаті чого відносно нього було відкрито виконавче провадження № 44050054 від 15.07.2014 року та винесено постанову про обтяження.

Крім цього, 15.07.2014 року Державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Дяченко Наталією Анатоліївною було отримано виконавчий лист Сквирського районного суду Київської області № 2/376/293/2014 від 15.04.2014 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 485,20 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». У результаті чого відносно нього було відкрито виконавче провадження № 44050173 від 15.07.2014 року та винесено постанову про обтяження.

Відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 02.06.2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю. Дане рішення відноситься до виконавчих проваджень № 44050054 та № 44050173.

У результаті вказаного, позивач ОСОБА_1 внесений до державного реєстру боржників, хоча вищевказані виконавчі провадження завершені, а обтяження не знято.

Згідно отриманої відповіді зі Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), було встановлено, що відповідно до бази АСВП на виконанні дійсно перебували виконавчі провадження про стягнення боргів: ВП № 21865061 на користь ТОВ «Колекторське агентство Фактор», ВП № 5410772 на користь ТзОВ «Банк Руський Стандарт», ВП № 8044887 на користь АКБ «Правекс Банк», ВП № 31151833 на користь Держави, ВП № 44050054 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та ВП № 44050173 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зазначає, що в базі АСВП в графі «Стан виконавчого провадження» вказані виконавчі провадження рахуються як «Завершено», державні виконавці, які приймали рішення, не діють.

З урахуванням викладеного позивач просить суд:

Зняти арешт з майна та виключити записи про обтяження з Державного реєстру боржників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у завершених виконавчих провадженнях ВП № 21865061, ВП № 5410772, ВП №8044887, ВП № 31151833, ВП № 44050054 та ВП № 44050173.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.35).

Представник відповідача Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується Розпискою про отримання повістки (а. с. 34), письмовий відзив на позов не подав.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 223,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що на виконанні у Сквирському відділі державної виконавчої служби перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, а саме: виконавче провадження № 21865061 від 05.10.2010 року, виконавче провадження № 5410772 від 20.11.2007 року, виконавче провадження № 8044887 від 03.07.2008 року, виконавче провадження № 31151833 від 06.02.2012 року, виконавче провадження № 44050054 від 15.07.2014 року, виконавче провадження № 44050173 від 15.07.2014 року, щодо яких державними виконавцями винесено постанови про обтяження.

З Довідки Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.12.2021 року № 32 540 вбачається, що відповідно до бази АСВП на виконанні дійсно перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргів: ВП № 21865061 на користь ТОВ «Колекторське агентство Фактор», ВП № 5410772 на користь ТзОВ Банк «Руський Стандарт», ВП № 8044887 на користь АКБ «Правекс Банк», ВП № 31151833 на користь Держави, ВП № 44050054 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» та ВП № 44050173 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Станом на 09.12.2021 року виконавчі провадження завершені та повторно не надходили. Підстав для відновлення зазначених вище виконавчих проваджень відсутні, а також відсутні підстави для зняття арешту з майна, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 9).

Для вирішення питання щодо зняття арешту з майна позивача, відповідачем рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду (а. с. 9 зворотня сторона).

Станом на 06.10.2021 року згідно бази даних АСВП в графі «Стан виконавчого провадження» вказані виконавчі провадження рахуються як «Завершено», державні виконавці, які приймали рішення, не діють (а.с. 10-15).

Разом із тим, накладений арешт на майно на даний час не знятий, що обмежує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття майно являє собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності ( заява №42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83).

Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа Мельник проти України, заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13).

Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних право особи (справа Спорронг та Льонрот проти Швеції).

Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа Броньовський проти Польщі , заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про захист своїх прав, а саме зняття арешту з майна, однак отримав відмову з посиланням на Закон України «Про виконавче провадження» (а. с. 9 зворотня сторона).

За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку, що права позивача як власника порушуються, оскільки на час ухвалення рішення виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 завершено та необхідності в накладанні арешту на майно не існує, а відтак позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2,4,12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 258,259, 263-265, 351, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 15,16,317,319,321,391 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна та виключення записів про обтяження задовольнити в повному обсязі.

Зняти арешт з майна та виключити записи про обтяження з Державного реєстру боржників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчих провадженнях: ВП № 218 650 61, ВП № 541 0772, ВП № 804 4887, ВП № 311 51 833, ВП № 440 500 54 та ВП № 440 501 73.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко