Постанова

Іменем України

30 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 541/2038/20

провадження № 61-8337св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року у складу колегії суддів: Пилипчук Л. І., Абрамова П. С., Бондаревської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 травня 2016 року він був прийнятий на посаду директора відокремленого структурного підрозділу Миргородського художньо-промислового коледжу імені Н. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» за строковим трудовим договором (контрактом) на визначений термін із 16 травня 2016 року до 16 травня 2021 року. Наказом проректора з науково-педагогічної роботи та економічного розвитку ОСОБА_2 від 01 жовтня 2020 року № 1087 його звільнено з 01 жовтня 2020 року за невиконання умов контракту на підставі підпункту 2 пункту 4.2 контракту від 16 травня 2016 року № 800, згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Висновок роботодавця про порушення умов контракту ґрунтується на результатах перевірки якості організації навчальної роботи в Миргородському художньо-промисловому коледжі імені М. В. Гоголя від 10 вересня 2020 року. Своє звільнення із займаної посади вважав незаконним, здійсненим із грубим порушенням вимог трудового законодавства, а також положень контракту, оскільки відповідач неправомірно перебрав на себе повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері освіти та науки щодо проведення аудиту і здійснення оцінювання якості освітньої діяльності закладу освіти. Стверджував, що акт перевірки якості організації навчальної роботи в коледжі від 10 вересня 2020 року, як підстава для видання наказу про звільнення, є нікчемним, оскільки складений із порушенням норм законодавства, яке регламентує проведення заходів державного нагляду та контролю, а сама перевірка (аудит) проводилася в період із 02 вересня 2020 року до 10 вересня 2020 року під час перебування його (позивача) на лікарняному з 07 вересня 2020 року до 16 вересня 2020 року. Крім того, під час звільнення він брав участь у виборчому процесі і на нього поширювалися гарантії частини другої статті 237 Виборчого кодексу України. У зв`язку з наведеним просив:

- скасувати наказ Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 01 жовтня 2020 року № 1087 про звільнення згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України;

- поновити його на посаді директора Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка»;

- стягнути із роботодавця на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 02 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі з розрахунку середньоденної заробітної плати 727,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» «Про звільнення ОСОБА_1 » від 01 жовтня 2020 року № 1087. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора відокремленого структурного підрозділу Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка».

Стягнуто із Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 282,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що звільнення працівника проведено з істотним порушення норм законодавства про працю, що є підставою для скасування наказу роботодавця, поновлення позивача на займаній посаді з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд виходив із відсутності доказів визначення Статутом повноважень у посадових осіб університету по здійсненню аудиту (в тому числі внутрішнього недержавного) по наданню оцінки якості навчального процесу, контролю за належним провадженням фінансово-господарської діяльності відокремленого структурного підрозділу Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя. Тому виявлені в ході аудиту обставини не можуть слугувати допустимим доказом порушення ОСОБА_1 умов контракту та достатніми підставами для звільнення. Також міськрайонний суд вказав, що при звільненні позивача не дотримані передбачені статтею 237 Виборчого кодексу України гарантії щодо заборони під час виборчого процесу звільняти з роботи учасника виборчого процесу, яким був позивач, як кандидат у депутати, з ініціативи власника підприємства, установи, організації. Крім того, суд мотивував незаконність звільнення виданням наказу неуповноваженою особою, оскільки наказ про звільнення позивача видано не ректором університету, а проректором без підтвердження таких повноважень.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» задоволено частково. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу від 01 жовтня 2020 року № 1087 за невиконання умов контракту згідно з підпунктом 2 пункту 4.2 контракту від 16 травня 2016 року № 800 з підстав, передбачених контрактом, пунктом 8 статті 36 КЗпП України, з 01 жовтня 2020 року на 19 листопада 2020 року. Стягнуто з Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 25 459,00 грн. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд вказав, що:

- пунктом 2.3 трудового контракту визначено коло обов`язків позивача, як директора коледжу. Згідно з пунктом 2.4 контракту університет має право організовувати і проводити контроль виконання вимог контракту; вимагати від директора надання звіту про його діяльність на посаді у визначений строк, або достроково, якщо останній допустив невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків, що викладені у пункті 2.3 цього контракту. Відповідно до наказу від 01 жовтня 2020 року № 1087 підставою для звільнення позивача стало невиконання ним без поважних причин посадових обов`язків, покладених на нього трудовим договором, зокрема, підпунктами 2, 7,12, 14, 16, 17, 19 пункту 2.3 контракту від 16 травня 2016 року № 800 та Положенням про коледж. Порушення, які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 , встановлені при перевірці діяльності Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя, яка проведена відповідно до наказу по університету від 31 серпня 2020 року № 185 «Про аудит діяльності Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» зі змінами відповідно до наказу від 01 вересня 2020 року № 192. Під час проведення перевірки виявлені порушення, допущені позивачем, як директором коледжу, внаслідок невиконання умов контракту, що зафіксовані в акті перевірки від 10 вересня 2020 року. Зокрема, це: неефективне використання коштів коледжу при виконанні завдань, визначених Положенням про коледж, включаючи здійснення видатків на утримання гуртожитків за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, надання матеріальної допомоги з підстав, що суперечать положенням колективного договору коледжу, встановлення та виплата надбавок і премій всупереч встановленому законом порядку та за відсутності підстав, передбачених законодавством; перебування близьких осіб у прямому підпорядкуванні всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції»; невиконання державного замовлення щодо підготовки студентів; порушення вимог постанови Головного державного санітарного лікаря України від 22 серпня 2020 року № 50 «Про затвердження протиепідемічних заходів у закладах освіти на період карантину у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)»; неподання звіту до університету про результати виконання умов контракту, Положення про коледж та дотримання чинного законодавства України у сфері діяльності коледжу. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд визнає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що виявлені в ході аудиту обставини не можуть слугувати допустимим доказом порушення ОСОБА_1 умов контракту та достатніми підставами для звільнення. По-перше, належне обґрунтування правомірності проведення вказаної перевірки (аудиту) викладено відповідачем у відзиві на позовну заяву. Законом не заборонено та університет має право на здійснення недержавного внутрішнього контролю над структурними підрозділами, а посилання в наказі про проведення аудиту від 31 серпня 2020 року № 185 на один із законів, що регулює питання проведення державного контролю (законів України «Про освіту», «Про фахову передвищу освіту»), не скасовує результатів перевірки та виявлених порушень у діяльності коледжу та позивача, як його директора. По-друге, порушення, які виявлені під час перевірки, документально підтверджуються доданими до акту матеріалами. Крім того, сам позивач частково погодився із порушеннями, що були вказані в акті перевірки від 10 вересня 2020 року та надав з цього приводу відповідні пояснення, викладені в пояснювальній записці на ім`я ректора університету. Сам факт проведення перевірки під час перебування позивача на лікарняному з 07 вересня 2020 року до 16 вересня 2020 року не впливає на результати перевірки та не спростовує встановлені в акті порушення. По-третє, суд першої інстанції, констатуючи в оскаржуваному рішенні про ненадання відповідачем доказів визначення Статутом повноважень у посадових осіб університету по здійсненню аудиту (в тому числі внутрішнього недержавного) по наданню оцінки якості навчального процесу, контролю за належним провадженням фінансово-господарської діяльності відокремленого структурного підрозділу, не виконав встановлений частиною п`ятою статті 12 ЦПК України процесуальний обов`язок суду щодо роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, в цьому випадку, щодо надання відповідачем повного змісту Статуту Університету для перевірки вказаних обставин;

- усупереч частині шостій статті 95 ЦПК України суд першої інстанції за власною ініціативою не вирішив питання про витребування повного змісту Статуту Університету для перевірки вказаних обставин, не усунув сумнівів щодо посилань відповідача на його окремі положення, надавши перевагу доводам позивача щодо неправомірності проведення аудиту діяльності коледжу, що за наслідками призвело до хибних висновків суду. Тоді, як наказ про проведення перевірки виданий ректором у межах його повноважень, визначених п.6.3, 6.4, 6.5 Статуту Університету, повний зміст якого надано відповідачем до апеляційної скарги, що з наведених вище підстав та у межах повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених статтею 357 ЦПК України, колегією суддів приймається до уваги при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення. Крім того, в університеті діє Положення про проведення аудиту діяльності відокремлених структурних підрозділів Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», ухвалене протоколом Вченої ради від 03 квітня 2020 року № 11 і затверджене наказом ректора університету від 12 травня 2020 року № 82, яким унормовані питання щодо проведення перевірки структурних підрозділів. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що Університет, самостійно створивши комісію, до складу якої входив проректор з науково-педагогічної роботи та економічного розвитку ОСОБА_2 , керуючись статутом, положенням про відокремлений структурний підрозділ Миргородський художньо-промисловий коледж імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», положенням про проведення внутрішнього аудиту відокремлених структурних підрозділів Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», правомірно здійснив перевірку відокремленого структурного підрозділу Миргородський художньо-промисловий коледж імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» на предмет дотримання останнім якості організації навчальної роботи, в тому числі, перевірив та дослідив питання, що стосуються фінансово-господарської діяльності та з інших питань. За таких обставин підстави для звільнення позивача за невиконання умов контракту згідно з підпунктом 2 пункту 4.2 контракту, за пунктом 8 статті 36 КЗпП України наявні та належно підтверджені;

- ОСОБА_1 був зареєстрований як кандидат у депутати по округу № 2 з виборів до Миргородської міської ради від Полтавської обласної організації політичної партії «Сила і честь». Доводи відповідача про те, що в порушення вимог частини восьмої статті 227 Виборчого кодексу України рішення про реєстрацію кандидата в депутати, зокрема ОСОБА_1 , виборчою комісією розміщено на її офіційному веб-сайті не 26 вересня 2020 року, як того вимагав закон, а 23 жовтня 2020 року, тобто вже після звільнення позивача, не спростовують висновку про те, що на ОСОБА_1 , як учасника виборчого процесу, поширюються гарантії, передбачені частиною другою статті 237 Виборчого кодексу України. З огляду на те, що позивач підлягав звільненню у зв`язку з невиконанням ним умов контракту, на підставах, передбачених контрактом, згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, тому порушення гарантії, передбаченої частиною другою статті 237 Виборчого кодексу України, належить усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після завершення виборчого процесу;

- апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та прийняв рішення з підстав, які не оспорювалися та визнавалися позивачем, зокрема, щодо правомірності підписання наказу про звільнення не ректором університету, а проректором з науково-педагогічної роботи та економічного розвитку. Колегія суддів приймає до уваги приєднаний до апеляційної скарги доказ, а саме копію довіреності від 17 липня 2020 року № 15-10/1226, яка не була предметом дослідження в суді першої інстанції, оскільки позивачем не оспорювався наказ про звільнення з підстав його підписання неуповноваженою особою. Натомість, указана довіреність підтверджує повноваження проректора з науково-педагогічної роботи та економічного розвитку ОСОБА_2 на вчинення дій від імені університету, в тому числі, призначати та звільняти працівників університету, директора навчально-наукового інституту, директора коледжу.

Аргументи учасників

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У травні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що:

- у своїй постанові суд апеляційної інстанції перерахував документи, додані до апеляційної скарги, які не були надані відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, проте які подані відповідачем до суду апеляційної інстанції без клопотання про поновлення строку на подання доказів у справі. У порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції вважав ці докази належними та допустимими;

- клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів у справі відповідач не подав, а суд апеляційної інстанції без вирішення питання про визнання поважними причин пропущення процесуального строку на подання доказів, послався на ці документи, як на докази у справі, чим порушив положення частини третьої статті 367 ЦПК України та ухвалив рішення на підставі недопустимих доказів;

- апеляційний суд безпідставно послався на частину шосту статті 95 ЦПК України при дослідженні Статуту університету з огляду на те, що цей доказ не був поданий до суду першої інстанції;

- апеляційний суд належним чином не перевірив усіх обставин справи, підстав, на які він (позивач) посилався у позовній заяві, внаслідок чого помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст відзиву

У липні 2021 року до Верховного Суду від представника Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» надійшов відзив, у якому він просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість висновку апеляційного суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. Стверджує, що наказ про звільнення підписаний повноважною особою (проректором). Суд першої інстанції не дослідив Статут університету, яким передбачене повноваження проректора підписувати такі накази. Апеляційний суд виправив це порушення. Суд апеляційної інстанції належним чином оцінив усі наявні у справі докази та встановив усі фактичні обставини для правильного вирішення спору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження у складі колегії із п`яти суддів.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 759/19440/15-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19, від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 911/3250/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 06 березня 2019 року у справі № 916/4692/15, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення ухвалено з порушенням пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що згідно з контрактом від 16 травня 2016 року № 800, укладеним між Полтавським національним технічним університетом імені Юрія Кондратюка в особі ректора ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останнього призначено на посаду директора Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка строком із 16 травня 2016 року до 16 травня 2021 року (т. 1, а. с. 42-47).

Наказом Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 01 жовтня 2020 року № 1087 ОСОБА_1 , директора відокремленого структурного підрозділу Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, звільнено з 01 жовтня 2020 року за невиконання умов контракту згідно з підпунктом 2 пункту 4.2 контракту від 16 травня 2016 року № 800, з підстав, передбачених контрактом, пунктом 8 статті 36 КЗпП України (т. 1, а. с. 9-10).

Відповідно до змісту наказу в якості підстави для звільнення зазначено, що директор Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка ОСОБА_1 не виконав без поважних причин посадові обов`язки, покладені на нього трудовим договором (контрактом від 16 травня 2016 року № 800) та Положенням про коледж. Невиконання посадових обов`язків, крім іншого виявилося в: неефективному використанні коштів коледжу при виконанні завдань, визначених Положенням про коледж, включаючи здійснення видатків на утримання гуртожитків за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, наданні матеріальної допомоги з підстав, що суперечать положенням колективного договору коледжу, встановленні та виплаті надбавок і премій усупереч встановленому законом порядку та за відсутності підстав, передбачених законодавством, перебуванні близьких осіб у прямому підпорядкуванні всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», невиконанні державного замовлення щодо підготовки студентів, порушенні вимог постанови Головного державного санітарного лікаря України від 22 серпня 2020 року № 50 «Про затвердження протиепідемічних заходів у закладах освіти на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», неподанні звіту до Університету про результати виконання умов контракту, Положення про коледж та дотримання чинного законодавства України у сфері діяльності коледжу.

Порушення посадових обов`язків директора коледжу відображені в акті перевірки якості організації навчальної роботи Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя від 10 вересня 2020 року, складеному на виконання наказу від 31 серпня 2020 року № 185 «Про аудит діяльності Миргородського художньо-промислового коледжу імені М.В.Гоголя Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка».

Вказаними порушеннями ОСОБА_1 вчинив невиконання умов контракту, зокрема, положення підпунктів 2, 7, 12, 14, 16, 17, 19 пункту 2.3 контракту від 16 травня 2016 року № 800, пунктів 5.2, 7.2 Положення про відокремлений структурний підрозділ Миргородський художньо-промисловий коледж імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», що є підставою для дострокового розірвання контракту з ініціативи університету відповідно до підпункту 2 пункту 4.2 контракту від 16 травня 2016 року № 800. Вченою радою Університету винесено рішення від 30 вересня 2020 року про надання ректору університету згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади директора коледжу. В якості підстав враховано застосовані до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно з наказом від 28 серпня 2020 року № 28с.в. (т. 1, а. с. 9-10).

На день звільнення позивач брав участь у виборчому процесі як кандидат у депутати, включений до єдиного виборчого списку та територіального виборчого списку територіального виборчого округу № 2 з виборів депутатів Миргородської міської ради (т. 1, а. с. 8).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді директора становить 727,40 грн, що підтверджується довідкою від 13 жовтня 2020 року № 9 (т. 1, а. с. 48).

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом.

Звільнення працівника на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 171/1808/19 (провадження № 61-13465св21) вказано, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 61-157цс19), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України з формулюванням причини - невиконання чи неналежне виконання обов`язків, передбачених контрактом, - не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 757/7573/19-ц (провадження

№ 61-17998св20) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року в справі № 753/17776/19 (провадження

№ 14-163цс20) зроблено висновок, що «трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю». Вирішуючи справу про поновлення на роботі, суд повинен перевірити правові підстави звільнення і дотримання встановленої трудовим законодавством процедури припинення трудового договору, у тому числі встановити, чи уповноважений орган прийняв рішення про дострокове припинення трудових правовідносин. Оскільки контракт, як особлива форма трудового договору, за погодженням сторін врегульовує умови трудової діяльності працівника, при вирішенні зазначених питань підлягають урахуванню положення контракту, так як саме на таких умовах працівник погодився вступити у трудові правовідносини. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 752/15215/19 (провадження № 61-6456св22) зазначено, що «у справі № 815/6074/14 встановлено, що «12 вересня 2014 року до УМВС України на Південно-Західній залізниці поштою надійшов рапорт ОСОБА_1 від 10 вересня 2014 року, яким він повідомляв начальника УМВС України на Південно-Західній залізниці про реєстрацію його постановою ЦВК від 08 вересня 2014 року № 859 кандидатом у народні депутати України, та просив відповідно до пункту 1 статті 76 Закону України «Про вибори народних депутатів України» надати безоплатну відпустку на період виборів народних депутатів України». Натомість у справі, що переглядається, суди встановили, що на момент звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, відповідачу не було відомо про статус позивача як кандидата у народні депутати, і сам позивач про ці обставини Київську обласну раду не повідомляв, хоча мав можливість це зробити, оскільки 19 червня 2019 року направив відповідачу свої пояснення з приводу відсутності на робочому місці 12, 13 та 14 червня 2019 року, у яких не вказав про те, що з 14 червня 2019 року він зареєстрований як кандидат у народні депутати. Посилання позивача на те, що він повідомляв роботодавця про свій статус, як кандидата у народні депутати, не підтверджені будь-якими доказами».

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконав умов контракту, зокрема, положення підпунктів 2, 7, 12, 14, 16, 17, 19 пункту 2.3 контракту від 16 травня 2016 року № 800, пунктів 5.2, 7.2 Положення про відокремлений структурний підрозділ Миргородський художньо-промисловий коледж імені М. В. Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», що є підставою для дострокового розірвання контракту з ініціативи університету відповідно до підпункту 2 пункту 4.2 контракту від 16 травня 2016 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були всі підстави для звільнення позивача з роботи на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Та обставина, що ОСОБА_1 на час видачі наказу про його звільнення був зареєстрований як кандидат і на нього поширювались гарантії, передбачені частиною другою статті 237 Виборчого кодексу України (заборона на звільнення з роботи працівника - кандидата у депутати під час виборчого процесу), не впливає на законність його звільнення з роботи, оскільки, позивач не повідомляв роботодавця про наявність у нього такого статусу (кандидата у депутати), що слідує із відзиву відповідача на позов

(т. 1, а. с. 58-73), в якому зазначається, що ОСОБА_1 адміністрацію університету про реєстрацію його як кандидата у депутати не повідомляв, та відповіді останнього на відзив (т. 1, а. с. 163-167), в якому позивач вказував, що він не зобов`язаний був доводити до відома роботодавця таку інформацію. За відсутності у роботодавця відомостей про реєстрацію позивача кандидатом у депутати, у нього об`єктивно не було підстав додержуватись ґарантій, встановлених наведеною нормою Виборчого кодексу України.

У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання звільнення позивача незаконним.

Оскільки суд апеляційної інстанції за наведених обставин застосував зазначені ґарантії, у зв`язку з чим переніс на пізнішу дату (до закінчення виборчого процесу) звільнення ОСОБА_1 (з 01 жовтня 2020 року на 19 листопада 2020 року), стягнувши за весь цей період середній заробіток, а відповідач, проти якого в цій частині ухвалене судове рішення, його не оскаржив, фактично погодившись із ним, колегія суддів, ураховуючи принцип диспозитивності, вважає за необхідне і в цій частині залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи судове рішення за касаційною скаргою позивача, не може погіршувати його становище.

Арґументи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 357 ЦПК України в частині того, що суд від відповідача безпідставно прийняв окремі документи, які не подавались в суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки і без цих документів у суду апеляційної інстанції було достатньо доказів для прийняття рішення про відмову в позові, зокрема, акт перевірки якості організації навчальної роботи Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя від 10 вересня 2020 року, який підтверджував факт вчинення позивачем порушень умов контракту і який суд першої інстанції необґрунтовано відхилив, помилково вважаючи, що відповідач не надав доказів визначення Статутом повноважень у посадових осіб університету по здійсненню аудиту (в тому числі внутрішнього недержавного) по наданню оцінки якості навчального процесу, контролю за належним провадженням фінансово-господарської діяльності відокремленого структурного підрозділу Миргородського художньо-промислового коледжу імені М. В. Гоголя.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 752/15215/19 (провадження № 61-6456св22) та від 23 лютого 2022 року у справі № 171/1808/19 (провадження № 61-13465св21), колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Крат

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук