ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м.Суми

Справа №591/8556/21

Номер провадження 22-ц/816/1072/22

22-ц/816/1071/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМІКО»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКО»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П. у м. Суми, повний текст якого складено 15 вересня 2022 року, та

на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П. у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОМІКО» про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 жовтня 2021 року позивач уклав контракт про проходження військової служби за контрактом з Міністерством оборони України. Всупереч вимогам ч. 3 ст. 119 КЗпП України відповідач його звільнив з посади охоронця. При цьому, був виданий наказ 26 жовтня 2021 року № 26/10-2 про звільнення позивача за власним бажанням на підставі нібито поданої ним заяви 13 жовтня 2021 року. Заяву про звільнення підписували всі працівники відповідача без вказівки на дату звільнення, а також без зазначення дати підписання, ще задовго (приблизно влітку) до жовтня місяця 2021 року. Відповідач мотивував це як необхідність уникнення податкових труднощів у випадку податкових перевірок. Крім того, частина 1 статті 38 КЗпП України передбачає, що для звільнення за власним бажанням працівник подає заяву про звільнення з вказівкою на дату звільнення. В той же час, заява про звільнення, яка нібито була подана ним, не містить дати звільнення. Примірник заяви про звільнення отримали батьки позивача 13 листопада 2021 року у приміщенні відповідача.

Зі змісту наказу про звільнення вбачається, що він виданий 26 жовтня 2021 року, підписаний комерційним директором, а не директором товариства, як уповноваженою особою роботодавця-власника і в ньому відсутній запис про ознайомлення позивача, хоча у той день позивач працював на посту охорони і був присутній на робочому місці, що підтверджується табелем обліку робочого часу. Відбувши зміну, позивач закінчив звичайний робочий день виходом додому. Під час укладання військового контракту він повідомив уповноважених осіб військової частини про те, що працює охоронцем у відповідача. Листом від 28 жовтня 2021 року за вихідним номером 2/1856 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив відповідача про наслідки продовження трудових відносин з працівником, який проходить строкову військову службу за контрактом.

Посилаючись на вказані обставини, вважаючи дії відповідача щодо його звільнення з роботи неправомірними, просив суд скасувати наказ № 26/10-2 від 26 жовтня 2021 року про припинення трудового договору (контракту), складений 26 жовтня 2021 року, за яким звільнено ОСОБА_1 з посади (роботи) охоронця за власним бажанням за статтею 38 Кодексу законів про працю України, виданий ТОВ «ОМІКО» та поновити його на посаді (роботі) охоронця ТОВ «ОМІКО».

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі задоволено.

Скасовано наказ ТОВ «ОМІКО» № 26/10-2 про припинення трудового договору (контракту) від 26 жовтня 2021 року, яким звільнено ОСОБА_1 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника ТОВ «ОМІКО» з 26 жовтня 2021 року.

Стягнуто з ТОВ «ОМІКО» на користь держави судовий збір у сумі 908 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2022 року стягнуто з ТОВ «ОМІКО» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн 00 коп.

Не погодившись з зазначеними рішеннями суду, ТОВ «ОМІКО» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову та відмовити в ухваленні додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що видача оскаржуваного наказу ґрунтується на вимогах законодавства. Відповідач не знав та не був повідомлений про те, що позивач перебував на військовій службі з 28 жовтня 2021 року. Позивач не скористався своїм правом відкликати заяву про звільнення, не залишати роботу і не вимагати розірвання трудового договору. Вважає помилковими висновки суду про те, що сторонами не узгоджена дата звільнення; термін, визначений ч.1 ст. 38 КЗпП України закінчується 27 жовтня 2021 року; що позивач мав право відкликати свою заяву до 27 жовтня 2021 року.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «ОМІКО» - адвоката Брайко Ю.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника позивача адвоката Абідова Р.Т., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 02 вересня 2021 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ОМІКО», працював на посаді охоронця, що підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу (а.с. 68) та не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 написав заяву на ім`я директора ТОВ «ОМІКО» з проханням звільнити його за власним бажанням, вх.№13/10 від 13 жовтня 2021 року. Дата написання заяви та бажана дата звільнення в заяві відсутня (а.с. 9, 44).

26 жовтня 2021 року ТОВ «ОМІКО» видало наказ № 26/10-2 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено ОСОБА_1 з посади (роботи) охоронника за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпПУ (а.с. 10, 44).

28 жовтня 2021 року, позивач ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 3-6).

З витягу з Наказу Міністерства оборони України від 28 жовтня 2021 року № 226 вбачається, що ОСОБА_1 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Повідомленням від 28 жовтня 2021 року за вихідним номером 2/1856 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ТОВ «ОМІКО» про те, що їхній працівник ОСОБА_1 приймається на військову службу за контрактом (а.с. 8).

27 жовтня 2021 року ТОВ «ОМІКО» направило листа з повідомленням на адресу позивача ОСОБА_1 , в якому повідомило про його звільнення з 26 жовтня 2021 року на підставі заяви за власним бажанням з проханням прийти за відповідними документами (в тому числі за трудовою книжкою) (а.с. 45).

27 жовтня 2021 року ТОВ «ОМІКО» листом з повідомленням на адресу позивача ОСОБА_1 направлено наказ про звільнення № 26/10-2 від 26 жовтня 2021 року (а.с. 47).

Вказані повідомлення вручені особисто позивачу 02 листопада 2021 року, що підтверджує роздруківка з сайту Укрпошти (а.с. 46, 48).

З копії наказу ТОВ «ОМІКО» від 22 жовтня 2021 року № 22/10 вбачається, що директор ТОВ «ОМІКО» перебував у основній щорічній відпустці тривалістю 24 календарних дні з 26 жовтня 2021 року по 18 листопада 2021 року. Вказаним наказом виконання обов`язків директора покладено на комерційного директора ТОВ «ОМІКО» ОСОБА_2 (а.с. 49).

З графіку режиму роботи працівників ТОВ «ОМІКО» на 2021 рік вбачається, що охоронникам магазину по АДРЕСА_1 встановлено графік роботи 3 дні робочих, 3 дні вихідні (а.с. 73).

З табеля обліку використання робочого часу за період з 01 жовтня 2021 року по 31 жовтня 2021 року вбачається, що позивач працював, зокрема, 12-15 жовтня 2021 року, 18-20 жовтня 2021 року, в період з 21 по 25 жовтня 2021 року перебував на лікарняному, 26 жовтня 2021 року перебував на роботі (а.с. 72).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що звільнення позивача з роботи відбулось з порушенням норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника, оскільки він був звільнений без узгодження дати звільнення, до закінчення двотижневого строку після подачі ним заяви про звільнення і не мав можливості використати своє право не залишати роботу і не вимагати розірвання трудового договору, як передбачено ч.2 ст. 38 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що підставою звільнення позивача стала його заява, яка зареєстрована відповідачем 13 жовтня 2021 року, про звільнення за власним бажанням. Заява підписана позивачем, проте дати підписання та дати звільнення не містить.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Таким чином, працівник, який попередив роботодавця про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, має право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням, при цьому це безумовне право працівника, яке не може бути порушене. Роботодавець не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подання заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить. За таких обставин, відсутність домовленості сторін про дату звільнення й згоди позивача на припинення трудових правовідносин до закінчення строку попередження свідчить про недотримання відповідачем вимог статті 38 КЗпП України.

Судом правильно встановлено, що термін, визначений ч.1 ст. 38 КЗпП України, мав закінчитися 27 жовтня 2021 року і що позивач мав право відкликати свою заяву до 27 жовтня 2021 року, проте був звільнений 26 жовтня 2021 року.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам відповідача про те, що сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставина погодження в телефонному режимі з позивачем дати звільнення 26 жовтня 2021 року не підтверджується письмовими доказами та заперечується самим позивачем.

Встановивши, що відповідач не вправі був звільняти ОСОБА_1 до закінчення двотижневого строку після подачі ним заяви про звільнення, оскільки він про це не просив, суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника, а тому висновки суду про наявність підстав для задоволення позову є правильними.

Слід також зазначити, що у наказі про звільнення позивача з роботи не вказано частину статті 38 КЗпП України, за якою його звільнено, що свідчить про його незаконність.

Ураховуючи викладене, суд зробив обґрунтований висновок про те, що відповідно до статті 235 КЗпП у випадку звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на роботі.

Підстав для скасування додаткового рішення апеляційна скарга не містить.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваних судових рішень під час апеляційного провадження.

Колегія суддів також враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМІКО» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2022 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук