Справа № 202/4845/18
Провадження № 2/202/23/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Дніпровська міська рада, про виділення частки майна співвласника в натурі із спільної часткової власності, визнання права власності на таке майно та визначення порядку користування земельною ділянкою, зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, третя особа Дніпровська міська рада, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, знесення житлової прибудови та виділення в користування земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 в серпні 2018 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про виділення частки майна співвласника в натурі із спільної часткової власності, визнання права власності на таке майно та визначення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що позивач є співвласником нерухомого майна - житлового будинку та господарчих та побутових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з літ. А-1 прим. - житлова площа 28,0 кв.м., погріб під А-1, в жит. приб. А-1 коридор 1-2, житлова 1-3 пл.6,4 кв.м. сіни а-1, тамбур а-1, ганки а4, а5, в жит. прибудові А2-1 житлова 3-4 пл.14,9 кв.м., в жит приб. А3-1 житлова 3-2 пл.8,8 кв.м., кухня 3-1, санвузол 3-2, літня кухня Б, навіс З, огорожі №1,7,9,10,11, хвіртки № 5,12, мостіння 11, 1/2 водоколонки №4, житлова площа 58,1 кв.м. Частка позивача у зазначеному домоволодінні становить 69/100.

Право власності позивача на зазначені частки в цьому домоволодінні зареєстровано згідно чинного законодавства України, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №701247 від 04.06.2003 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №121460196 від 20.04.2018 р.

Інша частина домоволодіння, частка якого становить 31/100 перебуває у власності відповідача - ОСОБА_4 . Просив суд: виділити ОСОБА_5 (іпн НОМЕР_1 ) в натурі його 69/100 частки в домоволодінні розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з літ. А-1 прим. - житлова площа 28,0 кв.м., погріб під А-1, в жит. приб. А-1 коридор 1-2, житлова 1-3 пл.6,4 кв.м. сіни а-1, тамбур а-1, ганки а4,а5, в жит. прибудові А2-1, житлова 3-4 пл.14,9 кв.м., в жит приб. А3-1 житлова 3-3 пл.8,8 кв.м., кухня 3-1, санвузол 3-2, літня кухня Б, навіс З, огорожі №1,7,9,10,11, хвіртки №5,12, мостіння 11, 1/2 водоколонки №4, житлова площа 58,1 кв.м. згідно технічного паспорту домоволодіння та визнати за ним право власності на ці будівлі і споруди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2018 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 28 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної без розгляду - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про виділення частки майна співвласника в натурі із спільної часткової власності, визнання права власності на таке майно та визначення порядку користування земельною ділянкою, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

22 жовтня 2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву відповідно до якої просив суд: виділити ОСОБА_5 (іпн НОМЕР_1 ) в натурі його 69/100 частки в домоволодінні розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з літ. А-1 прим. - житлова площа 28,0 кв.м., погріб під А-1, в жит. приб. А-1 коридор 1-2, житлова 1-3 пл.6,4 кв.м. сіни а-1, тамбур а-1, ганки а4,а5, в жит. прибудові А2-1 житлова 3-4 пл.14,9 кв.м., в жит приб. А3-1 житлова 3-3 пл.8,8 кв.м., кухня 3-1, санвузол 3-2, літня кухня Б, навіс 3, огорожі №1,7,9,10,11, хвіртки №5,12, мостіння 11, 1/2 водоколонки №4, житлова площа 58,1 кв.м. згідно технічного паспорту домоволодіння та визнати за ним право власності на ці будівлі і споруди; виділити у користування ОСОБА_5 (НОМЕР_1) в натурі 69/100 частки земельної ділянки на якій розташовані будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту висновку експерта (в цій частині позовні вимоги будуть уточнені після отримання експертного висновку).

02.11.2018 року від представника третьої особи Дніпровської міської ради надійшли пояснення на позовну заяву, в якій вказали на те, що Дніпровська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в частині виділення у користування позивачу в натурі 69/100 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Зазначили, що з матеріалів справи з`ясовано, що земельна ділянка за зазначеною вище адресою не знаходиться ані у власності, ані у користуванні власників домоволодіння АДРЕСА_1 у розумінні діючого законодавства України. Вирішення питання про виділення у користування позивачу в натурі 69/100 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка на сьогодні є власністю територіальної громади м. Дніпра, у судовому порядку є передчасним.

15.01.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву в якій вказала, що зміна співвідношення часток у праві спільної часткової власності співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 відбулася внаслідок самовільного будівництва ОСОБА_7 сіней а-1, тамбуру А2-1 та прибудови А3-1 у житловому будинку А-1. Самовільне будівництво підлягає знесенню. Вважає, що позивачем подано позов з метою спрощення чи уникнення встановленої законодавством досить тривалої в часі процедури оформлення поділу об`єкта нерухомого майна в натурі. Крім того, згідно з технічним паспортом, спірний житловий будинок вже поділений на квартири, існує Акт КП ДМБТІ щодо визначення ідеальних часток, тому взагалі не зрозуміло заявлена вимоги в судовому порядку. Просила в задоволенні позову відмовити.

15.01.2019 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, третя особа Дніпровська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинно побудованої споруди, яка ухвалою судді від 16 січня 2019 року прийнята та об`єднати в одне провадження з первісним позовом заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа Дніпровська міська рада, про виділення частки майна співвласника в натурі із спільної часткової власності, визнання права власності на таке майно та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що самочинно побудована прибудова, яка не введена законним шляхом в експлуатацію не може бути об`єктом права власності та, у зв`язку з тим, що побудова спірної прибудови порушує вимоги ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування та забудова території» і ДБН В.1.-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» та прибудова літ. А3-1 квартири АДРЕСА_1 та повинна бути знесена.

Вказала, що при прийнятті Рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради №660 від 20.09.2002 року та видачі на його підставі Свідоцтва про право власності на 69/100 частин домоволодіння, Виконавчий комітет Індустріальної районної ради порушив вимоги законодавства, що регулювали на той час порядок прийняття в експлуатацію та оформлення прав власності на об`єкти самочинного будівництва, зазначене рішення є незаконним, а Свідоцтво, відповідно підлягає визнанню недійсним, рівно як і реєстрація права власності здійснена на його підставі підлягає скасуванню. Просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 20 вересня 2002 року за №660; визнати недійсним Свідоцтво по право власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , від 04.11.2002 року, видане Виконавчим комітетом Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради; скасувати державну реєстрацію права власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , здійснену 04.11.2002 року Дніпропетровським МБТІ в реєстровій книзі №232 за реєстровим №74, на підставі Свідоцтва про право власності виданого Виконкомом Індустріальної райради м. Дніпропетровська на підставі Рішення Виконкому Індустріальної райради м. Дніпропетровська №660 від 20.06.2002 року.

21.03.2019 року позивачем по зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 подану заяву про збільшення позовних вимог по зустрічній позовній заяві відповідно до якої вказала, що позивач є співвласником нерухомого майна - житлового будинку, господарчих та побутових будівель та споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з літ. А-1, прим.- житлова площа 28,0 кв.м., погріб під А-1, в житл. приб.А-1 коридор-2, житлова 1-3 пл. 6,4 кв.м., сіни а-1, тамбур а-1, ганки а4,а5, в жит. прибудові А2-1 житлова 3-4 пл.14.9 кв.м., в жит приб. А3-1 житлова 3-3 пл.8.8 кв.м, кухня 3-1, санвузол 3-2, літня кухня Б, навіс: огорожі №1,7,9,1,11, хвіртки №5,12, мостіння 11, 1/2 водоколонки №4, житлова площа 58,1 кв.м. Як вбачається зі Свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 успадкували у рівних частках після померлого ОСОБА_9 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності, виданого АНД районної Ради народних депутатів 17.04.1968 року.

Право власності на відповідну частину житлового будинку та господарчих будівель та споруд Відповідачем було набуто від попереднього власника ОСОБА_7 на підставі договору дарування частини житлового будинку з господарчими будівлями від 28.03.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. за реєстровим номером 2-752.

При цьому, перед укладанням Договору дарування, попередній власник домоволодіння, ОСОБА_7 отримала Рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради №660 від 20.09.2002 року «Про оформлення права власності на самовільне будівництво та затвердження акту ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 ».

Звернула увагу на те, що самовільне будівництво здійснювалося без погодження з іншими співвласниками домоволодіння, та без отримання від них згоди в установленому законом порядку. Акт ідеальних часток також було складено та затверджено без погодження з іншими співвласниками домоволодіння. Але на підставі вищевказаного Рішення, ОСОБА_7 було видано Свідоцтво про право власності вже не на Ѕ частину домоволодіння, а на 69/100 частин.

Завдяки зміні співвідношення часток у праві спільної часткової власності відбулося порушення прав інших співвласників, так як, вбачається із первісного позову, саме ця обставина послугувала підставою для звернення до суду з позовною заявою щодо виділення у користування теперішньому власнику домоволодіння, ОСОБА_5 69/100 частин земельної ділянки. На підставі ст.ст.376,356,357,358,391,396 ЦК України просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 20 вересня 2002 року за №660; визнати недійсним Свідоцтво по право власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , від 04.11.2002 року, видане Виконавчим комітетом Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради; скасувати державну реєстрацію права власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , здійснену 04.11.2002 року Дніпропетровським МБТІ в реєстровій книзі №232 за реєстровим №74, на підставі Свідоцтва про право власності виданого Виконкомом Індустріальної райради м. Дніпропетровська на підставі Рішення Виконкому Індустріальної райради м. Дніпропетровська №660 від 20.06.2002 року; знести житлову прибудову літ. А3-1 квартири АДРЕСА_1 ; виділити у користування ОСОБА_4 Ѕ частину земельної ділянки, загальним розміром 400 м.кв., на якій розташований житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 провадження у справі зупинено до визначення правонаступників.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2019 року залучено в якості правонаступника позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_3 .

21.01.2020 року від представника позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якій вказав, що із доводами та аргументами, зазначеними у зустрічній позовній заяві відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виділення у користування Ѕ частини земельної ділянки (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) позивач за первісним позовом не згодна, вважає їх безпідставними. Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_5 набув своє право власності на 69/100 частки відповідного домоволодіння на підставі договору дарування від 28.03.2003 року, вкладеного з попереднім власником цієї частки - ОСОБА_7 , яка, в свою чергу, набула право власності на 2/3 (тобто 69/100) цього домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_10 19.08.1963 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , вже будучи власником 31/200 частки зазначеного домоволодіння, набула право власності на іншу 31/200 частку цього домоволодіння на підставі договору дарування цієї частки від 12.10.2015 року, серія та номер 1897, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. При цьому ОСОБА_4 не могла не знати, що після набуття нею права власності за договором дарування на 31/200 частки у зазначеному домоволодінні вона стає власником в сукупності 31/100 частки домоволодіння. При цьому право власності на іншу 69/100 частку домоволодіння їй ніколи не належало. Звернула увагу на те, що ОСОБА_4 не надано суду доказів того, про реєстрацію права власності за попереднім власником ОСОБА_9 на Ѕ частину спірного домоволодіння та відповідно не виникло у позивача. Вважає, що строк позовної давності, щодо подання зустрічного позову сплив 13.10.2018 року.

Вказала, що у зв`язку з тим, що позивач за зустрічним позовом не надала до суду доказів перебування у її власності 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , то позовні вимоги щодо виділення їй у користування 1/2 частини земельної ділянки за цією адресою також безпідставні та не підлягають задоволенню. Просила суд в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

21.01.2020 року від представника позивача за основним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвоката Єрмолаєва Ю.А. надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог позивача за зустрічним позовом.

21.02.2020 року від представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вказала на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки самочинне будівництво є триваючим правопорушенням, відповідно позовна давність не застосовується до негаторного позову, тому підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності не має.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. надати суду належним чином завірену копію договору дарування 31/200 частки житлового будинку серія та номер 1897 від 12.10.2015р. (бланк серія НАР 264885), укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ; копії документів, на підставі яких відбулося нотаріальне посвідчення договору дарування 31/200 частки житлового будинку серія та номер 1897 від 12.10.2015р. (бланк серія НАР 264885), укладеного між гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (експертний звіт про оцінку майна, копію технічного паспорту домоволодіння господарських будівель і споруд, площі земельної ділянки, на яких розташовані такі будівлі та споруди).

24.03.2020 року Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та призначено у цивільній справі судову архітектурно-будівельну та земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

21.12.2020 року цивільну справу повернено до суду з Висновком Експерта за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1856/1857/1858/1859-20 від 02.10.2020 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року поновлено провадження у цивільній справі.

26.01.2021 року від позивача за основним позовом надійшла позовна заява про збільшення позовних вимог за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. Вказала, що згідно з висновком судової експертизи середньо ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 на момент оцінки становить 1501355,93 грн. За результатам проведення судової архітектурно-будівельної та земельно-технічної експертизи, яка проводилась на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року по цій справі, експертом надано суду два варіанти розподілу спірного домоволодіння між співвласниками з незначним відхиленням від ідеальних часток з урахуванням існуючого порядку користування та два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з частками у праві співвласників (позивача та відповідача) з урахуванням існуючого прядку користування та розроблених варіантів розподілу спірного домоволодіння. Позивач вважає більш прийнятним варіант №1, запропонований експертом, розподілу спірного домоволодіння між співвласниками з незначним відхиленням від ідеальних часток з урахуванням існуючого порядку користування та варіант №1, запропонований експертом, встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно часток у праві співвласників (позивача та відповідача) з урахуванням існуючого порядку користування та розроблених варіантів розподілу спірного домоволодіння через те, що за зазначеним варіантом №1 розподілу спірного домоволодіння між співвласниками з незначним відхиленням від ідеальних часток з урахуванням існуючого порядку користування за кожним із співвласників (у власності) зберігаються ті приміщення (будівлі і споруди), якими вони фактично користуються і через що для співвласників буде визначений такий порядок користування земельною ділянкою, який надасть і позивачу і відповідачу безперешкодний доступ до його будівель і споруд та також можливість для обслуговування і не потребує додаткових витрат для влаштування дверних отворів між приміщеннями. В результаті такого розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 реальна частка, за цим варіантом розподілу для власника 69/100 - позивача ОСОБА_3 складатиме 906291,87 грн., що дорівнює 60/100 частки домоволодіння, а реальна частка для власника 31/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 - відповідача ОСОБА_4 складатиме 595064,07 грн., що дорівнює 40/100 частки домоволодіння. Сума грошової компенсації на користь позивача складатиме 129643,73 грн. Вказала, що позивач вважає за прийнятним варіант 1, запропонований експертом, встановлення порядку користування земельною ділянкою з місцями спільного користування згідно з частками у праві співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з урахуванням існуючого порядку користування та розроблених варіантів розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 , за яким: частина земельної ділянки площею 176,56 кв.м. виділяється відповідачу ОСОБА_4 ; частина земельної ділянки площею 395,44 кв.м. виділяється позивачу ОСОБА_3 ; частина земельної ділянки площею 4 кв.м. виділяється у спільне користування позивача та відповідача. Просила суд: виділити ОСОБА_3 в натурі її 60/100 частку в домоволодінні розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 в житловому будинку літ. «А-1» разом із житловою прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «а-1», житловою прибудовою літ. «А2-1», тамбуром літ «а2-1», житловою прибудовою літ. «А3-1» загальною площею 74,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами згідно з технічними паспортами домоволодіння, які виготовлені ФОП ОСОБА_11 від 30.09.2019 та ФОП ОСОБА_12 від 07.10.2020 та визнати за нею право власності на будівлі і споруди; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 129643 гривні 73 копійки, як грошову компенсацію при виділі частки домоволодіння; встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0576 га, на якій розташовані будівлі і споруди домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за яким частину земельної ділянки площею 395,44 кв.м. виділити в користування ОСОБА_3 , частину земельної ділянки площею 176,56 кв.м. виділити в користування ОСОБА_4 , а частину земельної ділянки площею 4,00 кв.м. виділити в спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно з варіантом №1 висновку №1856/1857/1858/1859-20 судової експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

24.02.2021 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого вказала на те, що спільна часткова власність на спірний житловий будинок виникла на підставі двох Свідоцтв про право особистої власності на житловий будинок по 1/2 частині у праві спільної часткової власності, виданих 17.04.1968 року. Самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364,367 ЦК України.

Зазначила, що при проведенні судовим експертом оцінки майна вбачається, що оцінка ґрунтується лише на порівняльному підході. Зазначена оцінка не відповідає п.п.15,16 Національного стандарту №1, а вказаний звіт при оцінці майна не можна вважати достатньо обґрунтованим та об`єктивним.

Вважає, що висновок необхідності сплатити додаткову компенсацію, або передати у власність кімнату та сплатити компенсацію суперечить також матеріалам справи та нормам матеріального права, так як фактично експерт, всупереч змісту Договору дарування від 28.03.2003 року, на підставі якого до ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_3 перейшло право власності на визначену частку домоволодіння, вирішує питання про надання додаткової площі та грошової компенсації за те, що не належить позивачу. Тобто йдеться про фактичне збільшення частки, що була визначена Актом та затверджена Рішенням.

Вказала, що судовий експерт при проведенні експертизи надав висновок стосовно технічної можливості виділу в натурі 69/100 частин домоволодіння та залишення в користуванні відповідача 31/100 частин домоволодіння. При вирішенні питання щодо можливості виділу в натурі частини житлового будинку, експерт надав однозначний висновок щодо можливості. Відповідно до п.5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не менше 14 кв.м., в інших квартирах не менше 16,0 кв.м. Проте в запропонованих варіантах поділу експерт визначає розмір квартири АДРЕСА_5 , яка виділяється 46,1 кв.м (варіант 1), при цьому розмір квартири АДРЕСА_5 , що виділяється не відповідає нормам. Також, у запропонованих варіантах експерт не зазначає про наявність у квартирі АДРЕСА_5 кухні. При здійснені поділу експертом не врахована необхідність автономного забезпечення кожної з квартир системою газопостачання, водовідведення та наявності окремої каналізації.

При вирішенні питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою експерт не бере до уваги, що частина земельної ділянки, яка знаходилася у спільному користуванні власників спірного домоволодіння, зайнята самочинно побудованою позивачем прибудовою літ. А3-1 та здійснює поділ земельної ділянки без урахування зайнятої прибудовою площі. Вказала на не відповідність розміру площі земельної ділянки Просила в позові відмовити.

24.02.2021 року ОСОБА_4 подано заяву про збільшення позовних вимог по зустрічній позовній заяві про усунення перешкод у здійсненні права власності та виділення в користування Ѕ частини земельної ділянки. Просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 20 вересня 2002 року за №660; визнати недійсним Свідоцтво по право власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , від 04.11.2002 року, видане Виконавчим комітетом Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради; скасувати державну реєстрацію права власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , здійснену 04.11.2002 року Дніпропетровським МБТІ в реєстровій книзі №232 за реєстровим №74, на підставі Свідоцтва про право власності виданого Виконкомом Індустріальної райради м. Дніпропетровська на підставі Рішення Виконкому Індустріальної райради м. Дніпропетровська №660 від 20.06.2002 року; визнати недійсним Договір дарування 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з господарчими будівлями від 28.03.2003 року, посвідчений Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-752 та скасувати державну реєстрацію права власності здійснену 04.06.2003 року КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №1341321 та припинити право власності ОСОБА_5 на 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 7063, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Аршава І.О. та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:49107726 від 10.10.2019 року, здійснену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального кругу Аршава Інною Олександрівною та припинити право власності ОСОБА_3 на 69/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ; знести житлову прибудову літ. А3-1 квартири АДРЕСА_1 ; виділити у користування ОСОБА_4 1/2 частину земельної ділянки, загальним розміром 400 м.кв., на якій розташований житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.03.2021 року від представника позивача за основним позовом - відповідача за зустрічним ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.02.2021 року, в якій вказав, що з доводами викладеними в заяві про збільшення позовних вимог позивач ОСОБА_3 не згодна, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів того, що в нього на законних підставах перебуває у власності 1/2 частка у спірному домоволодінні, через що, позовні вимоги щодо визнання недійсними та скасування рішення виконкому Індустріальної районної ради №660 від 20 вересня 2002 року, як і інші позовні вимоги, які є похідними не підлягають задоволенню.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2021 року закрито підготовче провадження.

07.06.2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог за основним позовом.

26.08.2022 року від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за основним позовом з підстав наведених в позовній заяві, заявах про збільшення позовних вимог, поясненнях та просив суд позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви з підстав наведених в відзивах на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в позові відмовити з підстав наведених в відзивах та поясненнях на позовну заяву та задовольнити зустрічну позовну заяву з підстав наведених у зустрічній позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача та третьої особи: Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань до суду не надійшло.

Представник третьої особи Дніпровської міської ради в судовому засіданні зазначив, що позиція ДМР викладена в поясненнях на позовну заяву та просив суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, допитавши експерта ОСОБА_13 , дослідивши матеріали інвентаризаційної справи, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги за основним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, Рішенням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся № 1567 від 29.08.1963 року, ОСОБА_9 враховуючи згоду на прибудову архітектора та співвласника, надано дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 236).

20.04.1967 року приймальною комісією БТІ складено Акт приймання житлової прибудови здійснений ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_1 , яка складається із 1 кімнати, житлова площа 6,4 кв.м., корисна площа 10,8 кв.м., площа прибудови 14,5 кв.м., будівельна площа 39,9 кв.м. (т.1 а.с. 238-239)

Рішенням Виконавчого Комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся №1926 від 13.12.1967 року, затверджено Акт приймання будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію від 20.04.1967 року, підписаний членами комісії та співвласником домоволодіння - ОСОБА_7 ; визнано за ОСОБА_7 і ОСОБА_9 право власності по Ѕ частині на домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.240).

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17.04.1968 року ОСОБА_7 належить на праві власності 1/2 частина жилого будинку з належними до неї прибудованими і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому АНД районної Ради депутатів трудящихся №1926 від 13 грудня 1967 року, раніше документи не оформлялися (т.1 а.с.241)

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 11.02.1983 року за №57.1 «Про дозвіл гр. ОСОБА_7 будівництва житлової прибудови до належної частини індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 » дозволено гр. ОСОБА_7 будівництво жилої прибудови розміром 3,0 х6,0 м. Домоволодіння по АДРЕСА_1 складається із одного жилого будинку і ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 19 серпня 1963 року належить 2/3 частини (т.3 а.с.153)

Згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Садилиною О.Є. 27.07.1986 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2180, спадкоємцем майна ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках є: дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_8 . Спадкове майна на яке видане це свідоцтво складається із 1/2 частини жилого ш/бет. Будинку житловою площею 63,6 з відповідною частиною надвірних прибудов, які знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 400 кв.м. На земельній ділянці розташовано: А-1 житловий будинок, площею 63,6 кв.м., Б- л.кухня цегляна, Г,Д - вбиральні, дощ., №1-3 огорожі, №4,1 споруди. Вказана частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого, АНД Райрадою м. Дніпропетровська 17.04.1968 року, зареєстрованого в Дніпропетровському інвентарбюро, 19 квітня 1968 року (т.1 а.с. 242,243)

Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого ДМБТІ 09 серпня 1986 року право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрову книгу №232 за реєстровим номером 74 (т.1, а.м. 249).

Згідно з Актом ідеальних часток від 12.07.2002 року складеного фахівцем комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чепленко З.О., 12.07.2002 року по обстеженню домоволодіння АДРЕСА_1 , який складений за згодою власників, частки змінилися у зв`язку з будівництвом житлової прибудови літ.А2-1, згідно з рішенням Індустріального РВК №57.1 від 11.02.1983 року, сіней а-1, тамбура а2-1 гр. ОСОБА_7 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 450 кв.м. Гр. ОСОБА_7 належить Ѕ частина домоволодіння, а у фактичному користуванні 69/100 частин домоволодіння; гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_8 належить Ѕ частина домоволодіння, а в фактичному користуванні 31/100 частина домоволодіння ( т.3 а.с. 152)

Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 20.09.2002 року за №660 про оформлення права власності на самовільне будівництво та затвердження акту ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 , вирішено оформити право власності гр. ОСОБА_7 на самовільне будівництво сіней а-1, тамбуру а2-1 та прибудови А3-1 у житловому будинку А-1 в домоволодінні

АДРЕСА_1 у житловому будинку А-1 житловою площею 34,4 кв.м., загальною площею - 42,6 кв.м. (п.1.1); вважати АДРЕСА_4 у житловому будинку А-1 житловою площею -23,7 кв.м., загальною площею -31,5 кв.м. ( п.1.2).

Відповідно до п.2 Оформити право власності на ідеальні частки домоволодіння де у користуванні: гр. ОСОБА_7 знаходиться 69/100 частин усього домоволодіння; громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_8 знаходиться 31/100 частин від усього домоволодіння.

Акт ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 складений КП ДМБТІ від 12.07.2002 року затвердити ( т.1 а.с.103).

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 04 листопада 2002 року виданого Виконавчим комітетом Індустріальної районної ради ОСОБА_7 належить на праві власності 69/100 частин домоволодіння, в АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 20 вересня 2002 року №660. Зареєстровано в КП ДМБТІ 04 листопада 2002 року записано в реєстрову книгу №232 за реєстровим №74 ( т.1 а.с.102).

Згідно з договором дарування частини житлового будинку з господарчими будівлями від 29 березня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-752 ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар 69/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На земельній ділянці площею 400 кв.м. розташовано: А-1 житловий будинок шлаконабивні жилою площею 94,5 кв.м. Б- літня кухня шл/наб. цегла, Д - убиральня дощаті, Ж,З - навіси, №1-16,І,ІІ - споруди.

За заявою власника відчужується у житловому будинку А-1 прим 1-4 житл. Площею 28,0 кв.м., погріб під А-1, в жит. приб. А1-1 коридор 1-2, житлова 1-3 пл. 6,4 кв.м., сіни а-1, тамбур а2-1, ганки а4,а5, в житл. прибудові А2-1 житлова 3-4 пл.14.9 кв.м., в жит. приб А3-1 житлова 3-3 пл.8,8 кв.м., кухня 3-1, санвузол 3-2, літня кухня Б, навіс З, огорожі 1,7,9,10,11, хвіртки №5,12, мостіння ІІ, 1/2 водоколонки №4, житлова площа 58,1 кв.м.

Частина житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що відчужується належать ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.11.2002 року виконкомом Індустріальної райради м. Дніпропетровська на підставі рішення виконкому Індустріальної райради №660 від 20.09.2002 року, зареєстрованого 04.11.2002 року Дніпропетровським МБТІ в реєстровій книзі №232 за реєстровим №74 ( т.1 а.с.11) .

Відповідно до технічного паспорту на садибний ( індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , складеного КП ДМБТІ 12 липня 2002 року самовільно побудована прибудова А3-1, сіни а-1, тамбур а2-1 - узаконена згідно з рішенням РВК №660 від 20.09.2002 року; літня кухня В, сарай Е - узаконена згідно з рішенням РВК №660 від 20.09.2002 року; переобладнання в А-1, приміщення 2-4, площею 4,8, нове будівництво А3-1 приміщення 3-3, площею 8,8 - узаконено згідно з рішенням РВК №660 від 20.09.2002 року (т.3 а.с. 163-166).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КПДМБТІ №701247 від 04.06.2003 року право власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (т.1 а.с.13)

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №121460196 від 20.04.2018 року ОСОБА_5 належить на праві приватної власності 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, ВАЕ №671594 реєстр 2-752,28.03.2003, посвідчений Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою. Житлова площа 94,5 кв.м., площа земельної ділянки 400 кв.м. Побудовано самовільно літня кухня -В, сарай - гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_8 . Реєстраційний номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 на підставі договору дарування, 31/200 частки житлового будинку, серія та номер: 1897, виданий 12.10.2015, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. бланк серія НАР 264885 на праві спільної часткової власності належить 31/200 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: Житловий будинок літ. А-1 загальною площею 120,5 кв.м. та житловою 94,5; літня кухня В; сарай тимчасовий літ.Ж; літня кухня Б; навіс літ.З; споруди замощення №1-16,І,ІІ. Номер запису про право власності 11562437.

Крім того ОСОБА_4 на підставі реєстраційного посвідчення, серія та номер :б/н, виданий 09.08.1986, видавник: Комунальне підприємство» Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради; копія рішення, серія та номер 660, виданий 17.09.2015, видавник: Виконавчий комітет Індустріальної районної Ради: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер б/н за реєстром 2-2180, виданий 27.06.2986, видавник: державний нотаріус О.Е. Садилина належить на праві спільної часткової власності 31/200 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності 11494561.

Відповідно до листа КП ДМБТІ №11605 від 09.08.2018 року Комунальне підприємство ДМБТІ повідомляє, що станом на 31.12.2012 , в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності: 69/100 ч. за гр. ОСОБА_5 - на підставі договору дарування від 28.03.2003 р., посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №2-752, зареєстрованого КП ДМБТІ ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №1341321.

1/2 ч. (частка не перереєстрована) за гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.06.1986 р., виданого 6-ою ДДНК за реєстровим №2-2180, зареєстроване 09.08.1986 р. в КП ДМБТІ ДОР та записано в реєстрову книгу №232 за реєстровим №74. Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної Ради м. Дніпропетровська від 20.09.2002 за №660 за гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_8 затверджено зміну частки на 31/100, але перереєстрація права власності в КП ДМБТІ ДОР не проводилась ( т.1 а.с.61).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 ( т.1 а.с.163).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2019 року , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О., зареєстрованого в реєстрі за №7063, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_3 . Спадщина на яку видане свідоцтво, складається з 69/100 житлового будинку з відповідним будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Опис об`єкта в цілому: літ.А-1 - житловий будинок, загальною площею 120,5 кв.м., житловою: 94,5 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В- літня кухня, літ. Ж- сарай тимчасовий, літ. З - навіс, №1-16,І.ІІ - споруди, мостіння. Номер запису про право власності 33617738 ( т.1 а.с. 189,190).

Відповідно до Акту техніка ДМБТІ від 11 травня 1963 року, затвердженого начальником МБТІ був здійснений вихід на ділянку АДРЕСА_1 на предмет поділу земельної ділянки між співвласниками ОСОБА_10 , ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , згідно запиту нарсуду АНД району від 25 березня 1963 року. Площа земельної ділянки 436 кв.м. в ід будівлями - 80 кв.м. Під двором -107 кв.м., під садом 249 кв.м. В користування ОСОБА_10 , ОСОБА_15 виділити ділянку площею 188 кв.м. з північної і південно-східної сторони. В користування ОСОБА_14 , виділити земельну ділянку площею 83 кв.м. з північно-східної сторони. В загальному користуванні залишити ділянку площею 85 кв.м.. Під будівлями - 80 кв.м. ( т.1 а.с.72,73).

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 20 вересня 2002 року за №660, визнати недійсним Свідоцтво про право власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності та знести житлову прибудову літ. А3-1 квартири АДРЕСА_1 , на що слід зазначити наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним..

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч.3 ст.41 Закону України «Про місцеве самоврядування» (який діяв на час прийняття Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради №660 від 20.09.2002 р.) обсяг і межі повноважень районних у містах рад їх виконавчих органів визначались відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах адами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах.

Рішення Дніпропетровської міської ради №2 від 23.12.1998 року «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» та Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №1569 від 24.10.1996 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом» виконавчим комітетом районних рад було надано право розгляду питань щодо узаконення та відповідного надання правовстановлюючих документів на самовільно збудовані будинки споруди.

Згідно з пунктом 1.1 Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів №1569 від 24.10.1996 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом», визначено: усі об`єкти закінчені будівництвом, після прийняття зазначених Законів та нормативних актів, тобто з 1994 року, підлягають обов`язковому введенню в експлуатацію затвердженими актами державних приймальних/технічних комісій (т.3 а.с.144-213).

Згідно з технічним паспортом домоволодіння АДРЕСА_1 від 12.07.2002 року, прибудови А3-1, а-1, а2-1 - Узаконено згідно з рішення №660 від 20.09.2002 року Виконавчого комітету Індустріальної районної ради. Будь яких приміток, відмітки чи штампу щодо необхідності введення в експлуатацію відсутні ( т.1, а.с.17-21.)

Відповідно до технічного паспорту домоволодіння виготовленого 07.10.2020 року та 30.09.2019 року на будинок АДРЕСА_1 , прибудови А3-1, а-1, а2-1 побудовані у 1987 році, тобто до 1994 року ( т.2, а.с. 65- 71).

Згідно з п.3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 р. №127, зареєстрованої Міністерством юстиції України 10.07.2001 р. за №582/5773 - не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Отже, житлова прибудова А3-1 споруджена у 1987 році, до 05 серпня 1992 року, та відповідно не підлягають введення в експлуатацію.

Щодо заяви представника відповідача за зустрічним позовом про застосування до позовних вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК Україниособа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v.THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року).

Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача.

Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги Рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів №57.1 від 11.02.1983 року, згоду співвласника гр. ОСОБА_14 від 11.03.1983 року, згоду Головного архітектурно-планувального управління від 24.01.1983 року на будівництво житлової прибудови, надання дозволу на будівництво ОСОБА_16 житлової прибудови до належного індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , Акт ідеальних часток від 12.02.2002 р., який складений фахівцем комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чепленко З.О., за згодою співвласників, суд доходить висновку, що керуючись наданими повноваженнями (ч.3 ст.41 Закону України «Про місцеве самоврядування» (яка діяла на час прийняття Рішення виконавчого комітету Індустріальної у місті Дніпропетровську ради №660 від 20.09.2002 р), Рішенням Дніпропетровської міської Ради №2 від 23.12.1998 р. «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» та Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №1569 від 24.10.1996 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом»), виконавчим комітетом Індустріальної районної ради в межах своїх повноважень та законних підставах було прийнято рішення №660 від 20.09.2002 року «Про оформлення право власності на самовільне будівництво та затвердження акту ідеальних часток домоволодіння, АДРЕСА_1 » та видано Свідоцтво «Про право власності на 69/100 ч. домоволодіння АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в КП ДМБТІ 04.11.2002 р. та не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки право позивача не порушено, та доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позову.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_4 за зустрічним позовом про визнання недійсним договору дарування 69/100 частини житлового будинку та визнання недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом та припинення права власності ОСОБА_3 є похідними від заявлених основних вимог в задоволенні яких їй судом відмовлено, та беручи до уваги що ОСОБА_4 не була стороною договору дарування, тому суд не вбачає законних для задоволення позовних вимог в цій частині зустрічних позовних вимог.

Щодо заявлених позовних вимог позивача за основним ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та виділення частки в натурі, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

При поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона становить, а також, які підсобні будівлі передаються.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями такого будинку. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Судом встановлено, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1856/1857/1858/1859-20 від 02.10.2020 р. проведеної судовим експертом Сівіріним Б.О. запропоновано два варіант розподілу домоволодіння між співвласниками.

Позивач за основним позовом просить виділити його частку за запропонований експертом 1 варіантом розподілу домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками 69/100 та 31/100 часток з незначним відхиленням від ідеальних часток з урахуванням існуючого порядку користування. В користування 1-му власнику 69/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 виділяється квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 в житловому будинку літ. «А-1» разом з житловою прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «а-1», житловою прибудовою літ. «А2-1», тамбур літ. «а2-1», житловою прибудовою літ. «А3-1» загальною площею 74,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами.

Вартість квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , власника 69/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами складає - 906291,87 грн., що на 129643,72 грн. менше ідеальної частки 69/100.

В користування 2-му власнику 31/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 виділяється квартира АДРЕСА_5 в житловому будинку літ. «А-1», у житловій прибудові літ. «А4-1», у прибудові літ. «а1-1», загальною площею 46,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами.

Вартість квартири АДРЕСА_5 , власника 31/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами складає -595064,07 грн., що на 129643,73 грн. більше ідеальної частки 31/100.

Сума у розмірі 129643,73 грн. може бути визначена судом як грошова компенсація на користь власника 69/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 ( квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ).

Реальна частка при даному варіанті при даному варіанту розподілу для власника 69/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 складатиме - 906291,87 грн./ 1501355,93 грн. = 0,603648 =61/100.

Реальна частка при даному варіанті розподілу для власника 31/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 складатиме - 595064,07 грн. /1501355,93 грн. = 0,396351 =40/100.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Стаття 110 ЦПК України встановлює, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично відсутній спір щодо конкретних приміщень у спірному будинку, жоден з них не претендує на якусь частину площі, якою користується інша сторона, спірний житловий будинок має загальне підключення до систем газо- та водо- постачання, однак з приводу комунікаційних мереж, їх розгалуження та підключення судовий експерт в висновку експертизи не зазначив.

Суд приймає до уваги, що первісному позивачу по справі 69/100 частин домоволодіння належало на підставі Договору дарування від 28.03.2003 року. За зазначеним договором, у п.1 абз.2 вказано перелік приміщень та споруд, які переходять у власність та, відповідно, належали попередньому власнику на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Індустріальної райради від 04.11.2002 року, виданого на підставі Рішення Виконкому Індустріальної райради №660 від 20.09.2002 року.

Виходячи із вищевикладеного та приймаючи до уваги, що на момент набуття первісним Позивачем по справі, ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , обсяг майна, з якого складається 69/100 частин домоволодіння, вже визначено та позивач фактично ставить питання про перегляд правовстановлюючого документа на підстав експертного висновку, тому суд не вбачає законних підстав задоволення позовних вимог позивача в частині виділення в натурі 60/100 частки домоволодіння та визнання права власності на ці будівлі і споруди, припинення права спільної часткової власності та стягнення з відповідача компенсації в розмірі 129643 грн. 73 коп.

Щодо заявлених позовних вимог позивача за основним позовом ОСОБА_3 щодо встановлення порядку користування земельною ділянку площею 0,576 кв. м. згідно варіанту №1 висновку №1856/1857/1858/1859-20 судової експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції та зустрічним позовом ОСОБА_4 про виділення в користування ОСОБА_4 Ѕ частину земельної ділянки, загальним розміром 400 кв.м., на якій розташований житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Положеннями стст.13,142 Конституції України передбачено виключне право органу місцевого самоврядування від імені територіальної громади самостійно розпоряджатися землею, яка є матеріальною фінансового основою місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями п.п. а-в ст.12, ч.1 ст.122 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ні позивачем за основним позовом, ні позивачем за зустрічним позовом не надано рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки первісним користувачам, так надано лише надано Акт техніка ДМБТІ від 11 травня 1963 року, затвердженого начальником МБТІ, яким був здійснений вихід на ділянку АДРЕСА_1 на предмет поділу земельної ділянки між співвласниками ОСОБА_10 , ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , згідно запиту нарсуду АНД району від 25 березня 1963 року. Площа земельної ділянки 436 кв.м. під будівлями - 80 кв.м., під двором -107 кв.м., під садом 249 кв.м. В користування ОСОБА_10 , ОСОБА_15 виділено ділянку площею 188 кв.м. з північної і південно-східної сторони. В користування ОСОБА_14 , виділено земельну ділянку площею 83 кв.м. з північно-східної сторони. В загальному користуванні залишити ділянку площею 85 кв.м.. Під будівлями -80 кв.м.

Отже порядок користування земельною ділянкою площею 436 кв.м. між користувачами вже був встановлений, а вирішення судом питання користування земельною ділянкою у зв`язку з збільшення її розміру до 0,0576 кв.м. наразі є передчасним.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог сторін в частині користування земельною ділянкою як такі, що заявлені передчасно.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за основним позовом та позовні вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають в повному обсязі.

В частині відшкодування судових витрат, суд зазначає таке.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачам відмовлено в позові то судові витрати не розподіляються.

Керуючись: ст.ст.116,122,125 ЗК України, ст.ст.15,16, 256, 267, 319, 321,355, 356, 358, 367 ЦК України, ст.ст.2,4,12, 13, 76-82, 110, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), треті особи: Виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпрі ради ( 49000, м. Дніпро, пр.-т Слобожанський, буд.8, ), Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, просп. Яворницького, буд.75, ), про виділення частки майна співвласника в натурі із спільної часткової власності, визнання права власності на таке майно та визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради ( 49000, м. Дніпро, пр.-т Слобожанський, буд.8, ), третя особа Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, просп. Яворницького, буд.75, ), про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, знесення житлової прибудови та виділення в користування земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст буде складено 23.12.2022 року.

Суддя Л.П. Слюсар