Номер провадження: 22-ц/813/5931/22
Справа № 511/2298/20
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лиманської селищної ради, в якому просила визначити їй додатковий строк, для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з дня набрання рішенням законної сили.

Свої вимоги мотивувала, тим що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . При житті 05 серпня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла їй земельну ділянку площею 2,45 га, кадастровий номер :01:001:0473, яка розташована на території Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, яка належала померлій на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку.

Вона у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України строк для звернення з такою заявою.

Зазначила, що вона по поважній причині не мала можливості своєчасно звернутися з такою заявою, так як не є родичем спадкодавця, не проживала з нею на день її смерті, а тому не була обізнана про смерть спадкодавця і відкриття спадщини.

Відповідно дізналась про смерть ОСОБА_3 03.11.2020 року після отримання листа з Біляївського міжрайонного відділу ДРАЦС від 03.11.2020 року.

Оскільки вважала, що пропустила встановлений строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини терміном один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків, що підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 16 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 28 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 16.01.2020р. Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного МрУМЮ (м.Одеса), актовий запис №67. (а.с.65)

На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.73)

ОСОБА_3 на праві власності при житті належала земельна ділянка площею 2,45 га, кадастровий номер :01:001:0473, яка розташована на території Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, яка належала померлій на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ЯБ №897167, виданого Роздільнянською РДА 10.03.2006 року.

При житті ОСОБА_3 склала нотаріально-посвідчений заповіт від 05.08.2016р., яким заповіла належну їй земельну ділянку площею 2,45 га, кадастровий номер :01:001:0473, яка розташована на території Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 .

Відповідно після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вказану земельну ділянку.

Після смерті ОСОБА_3 за заявою її сина ОСОБА_2 відкрито спадкову справу за №30/2019 від 19.02.2019 року.

Згідно із матеріалів спадкової справи ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори 19.02.2019 року. (а.с.63) як єдиний спадкоємець першої черги по закону.

Також в матеріалах спадкової справи наявні заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, яка подана нею до нотаріальної контори 30 листопада 2020 року (а.с.64).

Однак приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М., відповідно до листа №501/02-14 від 04.12.2020 року їй відмовлено в прийнятті заяви з посиланням на те, що вона пропустила встановлений строк для подачі такої заяви та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.12)

Також судом встановлені наступні обставини проживання ОСОБА_1 на території України.

Так відповідно до довідки від 10.11.2020 року №16-11/855, виданої виконавчим комітетом Теплодарської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 з 11.08.2004 року по 04.02.2017 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки №Р5-19486-фл від 07.02.2019 року, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради з 04.02.2017 року по теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Також позивачем надано лист Біляївського міжрайонного відділу ДРАЦС від 03.11.2020 року за №№4126/59-19 від 03.11.2020 року, відповідно до якого на запит ОСОБА_1 надано відповідь щодо наявності актових записів, в тому числі щодо смерті ОСОБА_3 (а.с.11)

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі №750/262/20 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знала про смерть спадкодавця ОСОБА_3 . Вона не є її родичкою та на день відкриття спадщини проживала в іншому населеному пункті.

На підтвердження цих обставин позивачка надала суду довідки з місця проживання та дані щодо часу отримання відомостей про смерть спадкодавця від Біляївського міськрайонного відділу ДРАЦС - 03.11.2020 року .

В судове засідання у суді першої інстанції позивач не з`явилась, інших доказів по справі не надавала, про інші поважні причини пропуску строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, інших поважних причин, крім необізнанності позивача про смерть спадкодавця, ОСОБА_1 не зазначила.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Так, досліджуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд першої інстанції правильно вважав, що надані суду докази - довідки з місця проживання позивача ОСОБА_1 та інформація в повідомленні про дату смерті ОСОБА_3 , не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Відповідно, одна лише необізнаність спадкоємця ОСОБА_1 про факт смерті спадкодавця не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Даний висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду від 11.11.2020р. у справі №750/262/20, в якому суд зазначив, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Відповідно позивач ОСОБА_1 по справі не довела наявність інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, а тому суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично тотожні доводам позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк