ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6789/22 Справа № 215/1666/22 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року, яке ухвалене суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 18 серпня 2022 року

УСТАНОВИВ

В травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ПІВНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він у період з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р. працював у відповідача водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху № 1 дільниця № 58 ПрАТ «Північний ГЗК». 19.01.2022 р. у нього виявлено професійні захворювання: - вібраційна хвороба 2 ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічним порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню; - хронічний бронхіи ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Висновком МСЕК від 18.04.2022 р. йому встановлено безстроково 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями він протягом тривалого часу фізично та морально страждає, змушений змінити звичайний уклад життя, постійно звертатись в лікувальні установи.

Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 227 500 грн., яку просить стягнути з відповідача без урахування податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень без утримання податків.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2481 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає рішення не обгрунтованим, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зауважує, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

При постановленні рішення суду не взято до уваги стан здоров`я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, тривалості роботи у шкідливих умова праці на підприємстві відповідача, істотність вимушених змін у житті позивача, оскільки порушення стану здоров`я позивача є сталим, незворотніми, такими, що не можуть бути змінені в бік покращення.Внаслідок професійного захворювання позивач переновить фізичний біль, обмеження в можливості вчасно реагувати на загрозу своєму життю у воєнний час, відсутність можливості працювати за професією або виконувати будь-яку іншу роботу. Наявність фізичних страждань викликає моральні страждання, адже фізичний біль не можливо переносити без душевного болю.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду та зменшення суми відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах..

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, яка визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як позивача так і відповідача підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з копії трудової книжки, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р. водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху № 1 дільниця № 58 ПрАТ «Північний ГЗК».

Відповідно до медичного висновку ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19.01.2022 року позивачу встановлено професійні захворювання: - вібраційна хвороба 2 ст. від впливу загальної вібрації (хронічна полірадикулопатія з помірними статико-динамічним порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами); - хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню; - хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.

В п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 28.04.2011 р. по 10.07.2020 р. водієм автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху № 1 ПРАТ «Північний ГЗК», керував великовантажним автомобілем під час вивезення гірничої маси з кар`єру. Внаслідок недосконалості технологічного устаткування та відкритого видобутку руди, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації, пилу та пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70% (а.с. 8).

Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 10.02.2022 р. причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: - Вібрація загальна: еквівалентиний корегований рівень віброприскорення перевищував гранично-допусимий рівень на 2 дБ і складав 67 дБ при нормативному значенні 65 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99); - Шум: еквівалентний рівень шуму перевищував гранично-допустимий рівень на 2 дБА і складав 82 дБА при нормативному значенні 80 дБА, згідно вимог ДСН 3.3.6.037-99; - Пил переважно фіброгенної дії: - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочиї зони перевищувала гранично-допустиму в 2,4 рази і складала 4,8 мг/м.куб. при ГДК 2,0 мг/м.куб., згідно вимог «Гігієніцчних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зоні» (а.с. 8).

У п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказано, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 9 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, втановити неможливо (а.с. 9).

Висновком МСЕК від 18.04.2022 р. йому встановлено безстроково 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності: 30% - по вібраційній хворобі; 20% - по хронічному бронхіту; 15% - по туговухості (а.с. 10-23).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з 18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є Вібрація загальна: еквівалентиний корегований рівень віброприскорення перевищував гранично-допусимий рівень на 2 дБ і складав 67 дБ при нормативному значенні 65 дБ згідно вимог ДСН 3.3.6.039-99); - Шум: еквівалентний рівень шуму перевищував гранично-допустимий рівень на 2 дБА і складав 82 дБА при нормативному значенні 80 дБА, згідно вимог ДСН 3.3.6.037-99; - Пил переважно фіброгенної дії: - концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочиї зони перевищувала гранично-допустиму в 2,4 рази і складала 4,8 мг/м.куб. при ГДК 2,0 мг/м.куб., згідно вимог «Гігієніцчних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зоні».

Отже, роботодавець ПРАТ «ПівнГЗК» під час роботи позивачки, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли тільки з вини ПРАТ «ПівнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Так, позивача постійно турбує головний біль та обмеженість рухів у шийному та поперековому відділах, задишку при помірному фізичному навантаженні, зниження слуху на обидва вуха. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає не прийнятними посилання як позивача так і представника відповідача в апеляційних скаргах щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, 09 років 02 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 65 %, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та не можливість такого відновлення. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: