Номер провадження: 22-ц/813/8416/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Державний реєстратор Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Марінова Катерина Антонівна, про визнання незаконним та скасування наказу,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства Альфа-Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- державний реєстратор Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Марінова Катерина Антонівна, про визнання незаконним та скасування наказу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом Міністерства юстиції України від 21 червня 2022 року скасовано рішення державного реєстратора Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Марінової К.А. від 30.08.2021 року №60064147, яким було зареєстровано набуте нею на підставі постанови та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, прийнятої та складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. 06.08.2021 року, право власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що наведений наказ є немотивованим та таким, що не відповідає вимогам закону, позивачка просила суд визнати його незаконним та скасувати.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову у спосіб заборони Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, у тому числі, але не виключно Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державному підприємству Національні інформаційні системи, державним реєстраторам до вирішення по суті справи №522/10663/22 вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що такий спосіб є самодостатнім та передбаченим законом заходом забезпечення позову у спорі про скасування наказу Міністерства юстиції України та що його невжиття може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту її порушених прав.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року заява ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволена.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування викладених в скарзі доводів зазначило, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вказує на те, що здійснивши забезпечення позову у обраний позивачкою спосіб, суд суттєво обмежив права інших власників майна та не врахував, що цей спосіб не відповідає предмету спору і не є співмірним із позовними вимогами. Вважає, що позивачка не надала доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позову, а отже: і наявності підстав для забезпечення позову.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені шляхом доставлення судової повістки на електронну адресу (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України), (а. с. 89-94).

Представник Міністерства юстиції України Старостіна А.Ю. направила на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника міністерства.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; у імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Одним із передбачених статтею 150 ЦПК України видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

З огляду на зміст позовної заяви та надісланих до апеляційного суду матеріалів, ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлову господарську будівлю, розташовану в АДРЕСА_1 , набутого нею на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області та акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 06.08.2021 року у виконавчому провадженні №66378069 (а. с. 1-4,14).

Рішенням державного реєстратора Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Марінової К.А. від 30.08.2021 року №60064147 здійснено державну реєстрацію права власності позивачки на це майно.

Наказом від 21 червня 2022 року Міністерство юстиції України скасувало зазначене рішення державного реєстратора на підставі висновку центральної Колегії Міністерства з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 07.02.2022 року за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства Альфа-Банк. Законність наведеного наказу є предметом спору у цій справі.

Отже, спір, що виник між сторонами, не є майновим спором.

У постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, ухваленій 15 липня 2022 року у справі №910/4445/21, викладено висновки, згідно із якими у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, то має застосовуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не може їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18. Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України висновки Верховного Суду мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що вимоги позивачки зводяться та спрямовані на захист прав власника, що виникли з реєстраційних дій та рішень державного реєстратора у сфері державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, на законності яких вона наполягає та протиправність скасування яких заперечує, у разі задоволення цих вимог, судове рішення не вимагатиме примусового виконання.

Разом з тим, скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності позивачки на нерухоме майно може призвести до вчинення державними реєстраторами дій чи прийняття ними рішень щодо державної реєстрації, зокрема права власності на це нерухоме майно за іншими особами без врахування прав та інтересів позивачки, що у випадку задоволення судом заявлених нею у цій справі вимог може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернулася чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та який обґрунтовано застосований судом у спірних правовідносинах, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії стосовно наведеного позивачкою майна , то вона не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення порушують право власності інших осіб, оскільки застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна не порушує нічиїх прав, а лише запроваджує законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову у цій справі по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятимуть ефективному захисту прав позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Що ж стосується доказів на підтвердження наявності у позивачки права власності на нерухоме майно, про яке йдеться в оспореному нею наказі Міністерства юстиції України, то Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить інформацію про те, що це право виникло у неї на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 06.08.2021 року та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 06.08.2021 року у виконавчому провадженні №66378069. Наведена інформація давала суду підстави вважати, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення прав позивачки у випадку невжиття обраних нею заходів забезпечення позову. При цьому оцінка наданих позивачкою доказів на стадії забезпечення позову судом відповідно до норм процесуального права не здійснюється.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О. В. Кутурланова

Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 26 грудня 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова