РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5620/22

Провадження №: 2/755/4581/22

"24" листопада 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Бовкун М.В.,

представника позивача - Форманюк В.В. ,

представника відповідача - Гаращенко І.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Дейнека Сергія в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

07 липня 2022 року Керівник Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Дейнека С. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про витребування з його незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,3 кв. м., загальною вартістю 387 754,00 грн. та стягнути з ОСОБА_3 сплачений за подачу позову судовий збір.

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

У позові вказується, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 400 від 29 червня 1981 спірну квартиру було надано ОСОБА_4 , видано ордер № 85867 серії Б від 03 липня 1981 року. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно даних Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації рішення щодо оформлення документів на приватизацію стосовно спірної квартири не приймалось, право власності на квартиру не видавалось.

Також, за інформацією Комунального підприємства Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації № 062/14-8798 від 20 липня 2017 року право власності на спірну квартиру не видавалось.

Прокуратурою встановлено, що право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року від ОСОБА_6 неправомірно перейшло до ОСОБА_7 , яка в подальшому за договором купівлі-продажу № 2427 від 26 жовтня 2016 року відчужила ОСОБА_8 .

За рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 вересня 2021 року (справа № 755/14061/19) визнано недійсним договір дарування № 4/782 від 21 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30761865 від 03.08.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єдігарова Е.М.; визнано недійсним договір купівлі - продажу № 2427 від 26 жовтня 2016 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32050269 від 26.10.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І.; визнано недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34178479 від 07.03.2017 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка М.О. про реєстрацію договору іпотеки, серія та номер: 683, виданий 07 березня 2017 року; визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,3 кв.м, за Київською міською радою. Рішення набрало чинності 25 січня 2022 року.

Разом з тим, під час судового розгляду в межах вказаної цивільної справи № 755/14061/19 було встановлено, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року від ОСОБА_8 перейшла до ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року останнього було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Позивач зазначає, що Київська міська рада, достовірно знаючи про вибуття спірної квартири із власності територіальної громади міста Києва з листів прокуратури та рішення суду, не приймала заходів щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.

Згідно відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 30 червня 2022 року № 056/95-08/9184 Київська міська рада просила Дніпровську окружну прокурату міста Києва звернутись до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Оскільки, Київська міська рада рішення про відчуження вказаного спірного майна не приймала, позивач просить витребувати із незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради кв. АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_3 сплачений судовий збір на користь Київської міської прокуратури.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с.86,87).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2022 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.123,124).

Представником відповідача, адвокатом Гаращенком І.В. (ордер, свідоцтво 139,140) заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі № 755/14061/19.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року клопотання представника відповідача, адвоката Гаращенка І.В., про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а.с.180-182).

Представником відповідача - Гращенко І.В. подано відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти викладених у позиві обставин, вказує, що позовні вимоги є небгрутованими та надуманими. Вказується, що основною підставою позову є рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі № 755/14061/19, за яким відповідач виступав як третя особа, вимоги до якого щодо скасування договору купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув право власності на спірну квартиру, не заявлялись, відтак він є добросовісним набувачем права власності на квартиру. Також, зазначається, що відповідно до положення ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положенням ч. 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Сторона відповідача вважає, що прокурор може представлять інтереси держави в суді лише у випадках, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади орган самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до повноважень якого віднесено відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу. Зазначаються, що фактично прокурору надається можливість відреагувати на порушення інтересів держави, шляхом перевірки порушення законодавства, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення про відсутність порушення. Невжиття компетентними органами заходів протягом розумного строку після якого, як цьому органу стало відомо має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Разом з тим, пред`явлення прокуратурою позову і інтересах Київської міської ради не підтверджено повідомлення прокурором даного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду з позовом у його інтересах, такого повідомлення матеріали справи не містять. Відтак, представник відповідача просить відмовити у позові (а.с.214-218).

У відповіді на відзив зазначається, що рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 вересня 2021 року у справі № 755/14061/19 оскаржувалось в апеляційному порядку, ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 визнано неподаною та повернуто. В основу позовної заяви у даній справі покладені фактичні обставини та матеріали, які засвідчують належність спірного майна до власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, також вказується незаконність його передачі третім особам, в тому числі ОСОБА_3 , через цивільно-правові угоди. Заперечуючи проти доводів у відзиві щодо відсутності у прокуратури повноважень для представництва інтересів Київської міської ради в суді, у відповіді на відзив наводяться положення ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (вказано вище за тексом). У відповіді вказується, Київська міська рада, достовірно знаючи про вибуття спірної квартири із власності територіальної громади міста Києва з листів прокуратури та вказаного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року, упродовж 3-х жодних років заходів щодо захисту майнових інтересів територіальної громади міста Києва не вживала. Після отримання повідомлення про порушення майнових інтересів, Київська міська рада відмовилась від своїх обов`язків, запропонувавши Дніпровській окружній прокуратурі міста Києва захистити її права. Виконуючи вимоги ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура листом від 05 липня 2022 року № 10.54-50-2519 ВИХ 22 повідомила Київську міську раду щодо представництво її інтересів у суді шляхом звернення з позовною заявою. Стосовно доводів відповідача у відзиві про те, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, у відповіді вказується, що спірна квартира є комунальною власністю і належить територіальній громаді в особі Київської міської ради і право власності в силу закону не припинялось, що встановлено і підтверджено рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі № 755/14061/19, яке на даний час набрало законної сили (а.с.222-228).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначено на 24 листопада 2022 року (а.с.232-234).

Київська міська рада, як особа в інтересах якої подано позов, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справа, в судове засіданні свого представника не направила (а.с.241).

В судовому засіданні представник Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Форманюк В.В. (довіреність а.с.142) підтримала заявлений позов, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Гаращенко І.В. заперечував проти позову, вважаючи його безпідставним та надуманим, просив відмовити у позові з підстав, наведених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпровського районного суду від 16 вересня 2021 року (справа № 755/14061/19) позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури №4 (Дніпровської окружної прокуратури міста Києва) в інтересах держави в особі: Київської міської ради до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єдігаров Ельвір Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Олена Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності задоволено частково. Указаним рішенням суду ухвалено:

-Визнати недійсним договір дарування № 4/782 від 21.10.2009 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом Першої Донецької державної нотаріальної контори Мірошніковою Н.В. щодо квартири АДРЕСА_1 ;

-Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30761865 від 03.08.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єдігарова Ельвіра Михайловича про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_7 .

-Визнати недійсним договір купівлі - продажу № 2427 від 26.10.2016 р., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. щодо квартири АДРЕСА_1 .

-Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32050269 від 26.10.2016 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_8 .

-Визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 683 від 07.03.2017 р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. щодо квартири АДРЕСА_1 .

-Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34178479 від 07.03.2017 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка Миколи Олександровича про реєстрацію договору іпотеки, серія та номер: 683, виданий 07.03.2017, видавник: ПН КМНО Косенко М.О.

-Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,3 кв.м, за Київською міською радою (а.с. 47-63).

Рішення набрало законної сили 25 січня 2022 року, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року повернуту апеляційну скаргу ОСОБА_8 на вказане рішення та визнано її неподаною (а.с.64-66).

За матеріалами справи та рішенням Дніпровського районного суду від 16 вересня 2021 року, справа № 755/14061/19 (далі - Рішення суду від 16 вересня 2021 року) встановлено наступне.

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 400 від 29 червня 1981 року «Про надання житлової площі громадянам, які перебувають на квартирному обліку при виконкомі Дніпровської райради народних депутатів» та ордеру № 85867 серія Б від 03 липня 1981 року ОСОБА_4 надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14-16,21).

Рішенням суду від 16 вересня 2021 встановлено, що згідно з даними Форми № 1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обміняла паспорт у зв`язку з переходом на дівоче прізвище - « ОСОБА_11 ». ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11 червня 2002 року Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві був виданий паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 . Згідно з обліковою карткою особою, наданою Державною міграційною службою України, ОСОБА_6 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 3906 відділу реєстрації смерті у м.Києві від 02 березня 2014 (копія у даній справа надана позивачем а.с.26,27).

Рішенням Київської міської ради від 02 жовтня 2010 року № 284/5096 та розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» будинок АДРЕСА_3 передано до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.28-32).

Позивачем суду надано довідку Ф-3 комунального концерну Центр комунального сервісу від 24 листопада 2016 року № 1447, з якої вбачається, що за адресою спірної квартири значиться зареєстрованою ОСОБА_6 , 1941 року народження, власником особового рахунку вказано ОСОБА_8 , довідка містить відмітку «Ф-3 видана без документів» (а.с.23).

Рішенням суду від 16 вересня 2021 року встановлено, що за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28 липня 1981 року по 20 грудня 2016 року. За інформацією з Реєстру територіальної громади міста Києва зареєстровані особи за даною адресою відсутні.

Також рішенням суду від 16 вересня 2021 року встановлено, що відповідно до інформаційної довідки № 171726742 від 26 червня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, 02 серпня 2016 року 09:59:08 приватним нотаріусом Єдігаровим Е.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про право власності: 15718713, на підставі договору дарування, серія та номер: 4-782, виданий 21 жовтня 2009 року, видавник: ОСОБА_12 державний нотаріус Першої Донецької державної нотаріальної контори, за яким право приватної власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

В подальшому, 26 жовтня 2016 року 11:10:24 державним реєстратором приватним нотаріусом Марченко О.І., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про право власності: 17095799, підстава: договір купівлі-продажу, серія та номер: 2427, виданий 26 жовтня 2016 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Марченко О.І., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32050269 від 26 жовтня 2016 року 11:59:43, приватний нотаріус Марченко О.І., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, за яким зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

В подальшому, 07 березня 2017 року 15:25:43 державним реєстратором Косенком М.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, внесено запис про іпотеку: 19350940, підстава виникнення іпотеки, серія та номер: 683, виданий 07 березня 2017 року, видавник: ПН КМНО Косенко М.О., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34178479 від 07 березня 2017 року 15:28:10, приватний нотаріус Косенко М.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання: 07 квітня 2017 року, розмір основного зобов`язання: 297 234,52 грн, правочин, у якому встановлено основне зобов`язання: договір позики, серія та номер: б/н, виданий 07 березня 2017 року, видавник: ОСОБА_9 , відомості про суб`єктів: іпотекодержатель: ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; іпотекодавець: ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; номер запису про обтяження: 19350704 від 07 березня 2017 року 14:54:05, державний реєстратор: приватний нотаріус Косенко М.О., Київський міський нотаріальний округ м. Київ.

Вказаним рішенням також встановлено, що відповідно до копії договору іпотеки, посвідченого 07 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. та зареєстрованого за № 683, між ОСОБА_8 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_9 , як іпотекодержателем, предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20 листопада 2019 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 липня 2019 року, укладеного між ОСОБА_8 , продавцем, та ОСОБА_3 , покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Л.М. На підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності на спірну квартиру 11 липня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_3 .

Позивачем суду надано копії вказаних правочинів стосовно спірної квартири, які було предметом розгляду у справі № 755/14061/19, саме: договір дарування від 21 жовтня 2009 року, за яким дарувальником виступає ОСОБА_6 , обдарованою - ОСОБА_7 ; договір купівлі продажу від 26 жовтня 2016 року, за яким продавцем виступає ОСОБА_7 , покупцем - ОСОБА_8 .

Також надано копію договору купівлі-продажу спірної квартири від 11 липня 2019 року реєстровий номер 1477, укладеного між ОСОБА_8 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, (а.с.38-46).

Отже, судом встановлено, що право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) зареєстровано за ОСОБА_3 , що також підтверджується інформаційною довідкою № 304312217 від 06 липня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

Позивач вказує, що в основу позовної заяви покладені фактичні обставини та матеріали, встановлені рішенням Дніпровського районного суду від 16 вересня 2021 року (справа № 755/14061/19), які засвідчують належність спірного майна до власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, також незаконність його передачі третім особам, в тому числі ОСОБА_3 , через цивільно-правові угоди. Рішенням суду у справі № 755/14061/19 встановлено, що спірна квартира незаконно вибула із власності територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради.

Також, позивачем зазначалось, що рішенням суду від 16 вересня 2021 року визнано недійсними вище наведені договори та скасовано їх державну реєстрацію, зокрема: договір дарування № 4/782 від 21 жовтня 2009 року; договір купівлі-продажу № 2427 від 26 жовтня 2016 року; договір іпотеки № 683 від 07 березня 2017 року. Визнано право власності на спірну квартиру за Київською міською радою.

Отже, рішенням суду у справі № 755/14061/19 установлено, що кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 21,3 кв.м, є власністю держави в особі Київської міської ради, проте право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_7 а в подальшому за ОСОБА_8 та за ОСОБА_3 поза волею дійсного власника майна. Спірна квартира є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради, оскільки нею вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади м. Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, ОСОБА_6 не набувала права власності на майно у встановленому законом порядку.

Позивач вказує, що прокуратурою не заявлялись вимоги стосовно визнання недійним договору купівлі-продажу № 1477 від 11 липня 2019 року, на підставі якого ОСОБА_3 , як останній набувач, набув право власності на спірну квартиру.

Також, за матеріалами справи, яка розглядається судом у даному провадженні, встановлено, що Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва на адресу Київської міської ради направлено лист від 22 червня 2022 року № 10.54-50-2145 ВИХ 22, яку було проінформовано про рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року справа № 755/14061/19, про визнання за Київрадою право власності на спірну квартиру, а також про необхідність пред`явленні позовної заяви до суду (а.с.73-76).

Так, відповідно до Порядку роботи з позовними заявами, рішеннями суду у справах, стороною яких є Київська міська рада, Київський міський голова та заступник міського голови - секретар Київради, затвердженого розпорядженням Київського міського голови від 17 листопада 2011 року №225, Департамент будівництва та житлового забезпечення здійснює представництво Київської міської ради у судових установах.

Згідно відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30 червня 2022 року № 056/95-08/9184 Київська міська рада просить Дніпровську окружну прокурату міста Києва звернутися до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради про витребування майна, яке складається з кв. АДРЕСА_4 (а.с.77-79).

У свою чергу, Дніпровська окружна прокуратура міста Києва листом від 05 липня 2022 року № 10.54-50-2519 ВИХ 22 повідомила Київську міську раду про прийняття рішення на підставі ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» про представництво інтересів держави в особі Київської міської ради щодо звернення з позовної заявою до ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння спірної квартири (а.с.80-81).

Так, відповідно до норм ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та Рішення Конституційного Суду України надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Частиною 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

За змістом ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, нерухоме майно, правомочності власника щодо якого від імені територіальної громади виконує відповідна рада.

Тобто економічні інтереси держави полягають також і в законному та ефективному використанні об`єктів, що є комунальною власністю - для задоволення суспільної потреби у функціонуванні місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

Крім того, дотримання всіма суб`єктами права встановленого законодавством порядку відчуження майна, у тому числі комунального, беззаперечно становить інтереси держави.

Таким чином, у даному випадку, порушення інтересів держави полягає в тому, що всупереч встановленому законодавством порядку, відповідач набув у володіння нерухоме майно територіальної громади міста Києва, при цьому волі дійсного власника на відчуження цього майна не було, що порушує економічні інтереси територіальної громади столиці.

У зв`язку із тим, що компетентним органом - Київською міською радою не вжито жодних заходів щодо повернення спірного майна у судовому порядку, що підтверджується долученим до позову листуванням, а тому з метою поновлення порушеного права власності територіальної громади міста Києва, прокурором пред`явлено позов в інтересах держави в особі Київської міської ради.

В силу приписів Конституції України, Законів України «Про столицю України - місто-герой Київ» та «Про місцеве самоврядування в Україні» органом, уповноваженим здійснювати функції держави у зазначених правовідносинах, є Київська міська рада, а тому позов подано прокурором в інтересах держави в її особі.

Враховуючи викладені обставини та беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, оскільки звернення прокурора до суду у цих спірних правовідносинах спрямоване на захист прав та інтересів територіальної громади міста Києва, а саме права власності на комунальне майно, факт порушення яких є очевидним, приймаючи до уваги тривалу бездіяльність Київської міської ради в частині захисту таких інтересів територіальної громади, суд дійшов висновку, що прокурором належним чином обґрунтовано та з дотриманням вимог ст. 56 Цивільного процесуального кодексе України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано у даній справі позовну заяву в інтересах держави в особі Київської міської ради, як органу, який здійснює представництво територіальної громади міста Києва в даних правовідносинах.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Якщо продавець не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно з статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Таким чином, згідно з положеннями ст. ст. 330, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою цього майна.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника у зв`язку з реєстрацією договорів купівлі - продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15.

Також, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами.

Крім того, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Стороною відповідача зазначалось, що у цивільній справі № 755/14061/19 відповідача ОСОБА_3 залучено як третю особу, прокуратурою питання у вказаній справі щодо скасування договору купівлі-продажу від 11 липня 2019 року спірної квартири не заявлялось.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Враховуючи, що Київською міською радою рішення про відчуження спірної квартири не приймалося, тобто спірне майно вибуло із власності Київської міської ради поза її волею та виходячи з положень статей 387, 388 ЦК України, наявні підстави для її витребування від відповідача на користь територіальної громади міста Києва в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Києва.

Таким чином, вимога прокурора про витребування квартири в порядку ст. 388 ЦК України є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника, у якого вибуло майно із володіння поза його волею, а отже, відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Також, Верховний Суд у Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 754/4108/18 також зазначив, що вимога прокурора про витребовування майна в порядку статті 388 ЦК України є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника, у якого вибуло майно із володіння поза його волею, а отже відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Дослідивши матеріалами справи, оцінивши надані доказу, суд дійшов висновку, що Київська міська рада рішення про відчуження вказаного спірного майна не приймала, а тому не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна, останнє підлягає витребуванню від ОСОБА_3 на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади міста Києва, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено вище ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 липня 2022 року позовна заява залишалась без руху з підстав ненадання актуальної реальної грошової оцінки оспорюваного нерухомого майна на момент подачі позову, що позбавило суд можливості встановити дійсну ціну майна для визначення суму судового збору (а.с.86,87).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується 1,5% ціни позову.

Сума збору залежить від ціни оспорюваного майна, оскільки у позові заявлено про витребування майна з чужого незаконного володіння, у даному випадку від ціни нерухомого майна (квартира).

На замовлення позивача Товариством з обмеженої відповідальністю «Експертна служба України» 07 липня 2022 року № 427 складено звіт про оцінку майна, предметом якого є квартири загальною площею 21,3 кв.м. АДРЕСА_1 . Згідно звіту вартість майна складає 550 000,00 грн. (а.с.95-119).

При зверненні суду сплачено судовий збір в сумі 5 816,31 грн., відповідно до оцінки вартості майна доплачено судовий збір в сумі 2 433,69 грн., що підтверджено виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 28 червня 2022 року та від 25 липня 2022 року (а.с.85,122), отже загалом сума судового збору складає 8 250,00 грн, яку позивач просив суд стягнути на користь Київської міської прокуратури.

Оскільки, в ході судового розгляду суд дійшов висновку про повне задоволення позову, стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь Київської міської прокуратури підлягає сплачений судовий збір у розмірі 8 250,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 328, 330, 346, 388, 658, ЦК України,т.ст. 12, 13, 82,89 , 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва Дейнека Сергія в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, - задовольнити.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (м. Київ, вул. Хрещатик, б. 36, ) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 21,3 кв. м. та житловою площею 12,4 кв. м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) загальною вартістю 550 000 (п`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська,45/9, , банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, IBANUA0011062, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір у сумі 8 250 (вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В.Слободянюк