ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7660/22 Справа № 190/189/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Вишнівської об`єднаної територіальної громади Кам`янського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Вишнівської об`єднаної територіальної громади Кам`янського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, мотивуючи його тим, що з 17 квітня 2015 року по 26 червня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що після розірванню шлюбу донька залишилась проживати з відповідачкою, втім остання почала залишати дитину на виховання своїм батькам та виїжджала за кордон.

Зазначав, що приблизно 10 грудня 2021 йому зателефонувала мати відповідачки та повідомила, що його донька захворіла та потребує лікування. Після чого він забрав доньку до себе та провів курс медичного лікування. 15-20 грудня його викликала служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради та повідомила його про те, що оскільки матір дитини виїхала до Польщі, він повинен забрати дитину до себе. Після чого він негайно забрав дитину до себе. Після повернення, відповідачка забрала доньку та на теперішній час вони не можуть досягти згоди стосовно місця проживання доньки.

Посилаючись на те, що рішенням комісії з питань прав дитини від 26 січня 2022 року було визначено про недоцільність проживання дитини з матір`ю, втім відповідачка повернулась та забрала дитину, з чим він не погоджується, оскільки вбачається, що вона нехтувала своїми батьківським правами по відношенню до їх доньки та залишала її, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Рішенням П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року позов задоволено. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції задовольнив позов без належного з`ясування обставин у даній справі, необґрунтовано взяв до уваги докази, надані позивачем, та проігнорував докази, надані нею. Наголошувала на тому, що дитина тривалий час проживає з нею, вона створила усі належні умови для її гармонійного розвитку та комфортного життя, саме в інтересах дитини буде проживати донці разом з матір`ю й надалі. Звертала увагу суду на те, що вона більше ніколи не буде залишати дитину.

02 листопада 2022 року позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що ним надано достатньо належних та допустимих доказів для задоволення позову.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 17 квітня 2015 року по 26 червня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу вони мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №7/1 від 18 січня 2022 року, - ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Разом з ним зареєстрована мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 11 січня 2022 року - при обстеженні місця проживання ОСОБА_2 , а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , встановлено що в даному будинку мається 5 кімнат, санвузол та ванна; будинок облаштований централізованим газо та водопостачанням; для виховання та розвитку дитини створені всі умови, мається окрема кімната з ліжком, місцем для навчання та ігор; на час перевірки в будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Згідно акту про встановлення фактичного проживання від 31 січня 2022 року - в будинку АДРЕСА_1 на час обстеження проживають: ОСОБА_2 , його матір та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Вишнівської селищної ради №13/01-22 від 26 січня 2022 року «Про доцільність визначення тимчасового місця проживання малолітньої ОСОБА_3 » - рекомендовано до приїзду матері з Польщі дитину залишити з батьком, а потім батьки повинні самі вирішити з ким проживатиме донька, якщо батьки домовитись не зможуть, то звертаються до суду.

Згідно довідки від 13 січня 2022 року - ОСОБА_3 дійсно відвідувала Лозуватський заклад дошкільної освіти «Сонечко» з 28 травня 2019 року по 31 травня 2021 року.

Довідкою Вишнівського ліцею Вишнівської селищної ради Дніпропетровської області №47/22 від 04 лютого 2022 року підтверджується, що ОСОБА_3 навчається у даному закладі.

Відповідно до довідки №2 від 11 січня 2022 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Скляний Альянс» з 04 жовтня 2019 року по теперішній час та згідно характеристики за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно довідки П`ятихатського відділу державної виконавчої служби від 11 січня 2022 року виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 у відділі на виконанні не перебувають.

Відповідно до реєстраційного посвідчення П`ятихатського міського бюро технічної інвентаризації (а.с.38), - будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_5 . Згідно заяви ОСОБА_5 , вона бажає щоб її син разом з онукою проживали разом з нею в її будинку. Всі умови для проживання забезпечені.

Згідно довідки сімейного лікаря (а.с.40), ОСОБА_2 за медичною допомогою за останні 3 роки не звертався.

За договором купівлі-продажу житлового будинку від 17 травня 2017 року відповідачка ОСОБА_1 придбала житловий будинок АДРЕСА_2 .

З довідки Державної прикордонної служби України, наданої на запит суду - 28 липня 2020 року, 06 грудня 2020 року, 26 квітня 2021 року, 02 липня 2021, 14 листопада 2021 року, 02 лютого 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 перетинала державний кордон України.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 травня 2022 року - при обстеженні умов проживання дитини в житловому будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що в даному будинку мається 4 кімнати, кухня, ванна, веранда; для виховання та розвитку дитини створені такі умови: передбачене спальне місце, місце для навчання та розвитку, особисті речі, одяг та взуття, тобто створені належні умови для всебічного розвитку та навчання дитини; на час перевірки в будинку зареєстровані та проживають: відповідачка ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Рішенням виконавчого комітету Вишнівської селищної ради визначено доцільним проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом, з батьком - ОСОБА_2 за місцем його проживання в АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету П`ятихатської міської ради затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Згідно висновку про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи висновки органів опіки та піклування, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, §78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У зв`язку із зазначеним, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Вишнівської селищної ради визначено доцільним проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради визнано за недоцільне визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У постанові від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20 (провадження №61-14656св21) Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належать: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №350/1696/19 (провадження №61-19589св20)).

В силу свого віку, на час розгляду справи ОСОБА_3 лише 7 років, дитина не може бути заслухана судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено: «Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує на тому, що про наявність того, що дитина прижилась у своєму середовищі, можуть свідчити наступні факти: що відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги те, що з лютого 2022 року дитина постійно проживає разом з матір`ю, колегія суддів вважає, що з врахуванням як найкращих інтересів дитини оскаржуване рішення слід скасувати.

Повернення дитини до батька, з яким вона не проживала майже цілій рік, буде суперечити інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_1 має бажання та можливість у повній мірі організувати гармонійне, комфортне, стабільне життя для виховання та розвитку своєї доньки.

Виключно той факт, що відповідачка від`їжджала за межі України, наразі не може слугувати підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, взявши до уваги доводі приведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення П`ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Вишнівської об`єднаної територіальної громади Кам`янського району Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.