ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/5380/21 Номер провадження 22-ц/814/2754/22Головуючий у 1-й інстанції Калиновська Л.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Триголов В.М., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року, постановлене суддею Калиновською Л.В.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: Головне управління національної поліції України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

05.11.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з Держави України через Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 5 000,00 грн. у рахунок моральної шкоди.

В обґрунтування підстав позову посилається на те, що постановою серії ЕАО №4081206 від 24.08.2021, винесеною інспектором Відділу поліції №3 (м.Дергачі) Харківського РУП №3 ГУНВ в Харківській області, яка у подальшому скасованою рішенням суду від 08.09.2021 (справа №619/4345/21), його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. У зв`язку із цим, позивачу завдано моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, переживаннях, фізичних стражданнях та порушенні нормальних життєвих стосунків, а також стану здоров`я. Неправомірні дії службової особи органу державної влади мали наслідком зневіру в професійності діяльності патрульної поліції та втрату відчуття захисти внаслідок можливих незаконних дій поліцейських.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17.01.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: Головне управління національної поліції України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди та її розміру.

Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Посилаючись на фактичні обставини справи доводить наявність підстав для відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконним рішенням Департаменту патрульної поліції у вигляді накладення арешту.

Підставою відшкодування вважає рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження в адміністративній справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що районний суд помилково не врахував норми п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», за якими здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Заперечує проти застосування до спірних правовідносин позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.05.2016 №6-440цс-16; просить врахувати позицію Верховного Суду у справах №640/16169/17 та №818/607/17, за змістом якої психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Із урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення, що полягало у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, тривалості розгляду справи №619/4345/21, вважає достатнім грошовим відшкодуванням завданої йому, позивачу, моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.08.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17.01.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 26.08.2022.

19.10.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу, поданий у 15-ти денний строк від дня отримання апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження, що виключає підстави для поновлення строку на його подачу. За змістом апеляційної скарги, представник ДПП просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як безпідставну, наголошує, що ДПП є неналежним відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.08.2021 інспектором ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Кудіновим А.О. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КпАП України про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гр. У вказаній постанові поліцейський зазначає, що 24.08.2021 о 17 годині 05 хвилин по вул.Центральна в с.Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КпАП України./а.с.10,11/

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.09.2021 (справа №619/4345/21) позов ОСОБА_1 до інспектора Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП В Харківській області Кудінова Андрія Олексійовича, ГУНП в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.

Постанову серії ЕАО №4681206 від 24.08.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.121 КпАП України - скасовано; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КпАП України./а.с.7-9/

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що у деліктних правовідносинах саме на позивача (потерпілу особу) покладається обов`язок доказування, виходив із недоведеності факту завдання йому (позивачу) моральної шкоди, неправомірності дій працівника поліції та розміру шкоди, заявленої до стягнення.

Апеляційний суд із висновками районного суду не погоджується. При цьому враховує наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Статтею першою Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт власних повноважень, а діє від імені Національної поліції, яка є центральним органом виконавчої влади. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (ст.1174 ЦК України).

Статтями 2, 4 Закону №266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відтак здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Отже підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Указані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 №569/1799/16-ц, від 09.06.2021 №726/837/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції вказані норми права та правові висновки Верховного Суду не врахував, дійшовши помилкового висновку про недоведеність належними та допустимими доказами спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконних дій уповноваженої особи Управління патрульної поліції позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із його притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, з огляду на відновлення порушеного права скасуванням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу в розмірі 1 000,00 грн. буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, із постановленням нового про часткове задоволення позову та стягнення на його користь 1 000,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним рішення службової особи органу державної влади. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року - скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: Головне управління національної поліції України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000

(одну тисячу) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.12.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді В.М. Триголов

О.В. Чумак