ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1862/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ПАТ«Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мережзвернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електричну енергію.

В обґрунтування своїх вимог позивачзазначав, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 про користування електроенергією, але обов`язки зі сплати за використану електроенергію виконує не в повному обсязі, у зв`язку з чим, виник борг у сумі 2628,16 грн. за період з 01 листопада 2017 року до 01 січня 2019 року.

Посилаючись на наведені обставини, ПАТ«Запоріжжяобленерго» просило суд стягнути з відповідача в примусовому порядку заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 2628,16 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж борг за спожиту електроенергію в сумі 2628,16 грн та судовий збір у сумі 2270 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення у справі, проте порушивши вимоги ст. 282 ЦПК України, не зазначив у ньому строк і порядок подання заяви про його перегляд.

На думку скаржника, суд першої інстанції не врахував суттєві обставини справи, на які посилався відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, не застосувавши їх при ухваленні рішення. Так, ОСОБА_1 не погоджується з наявним у нього боргом за використану електроенергію за період з 01 листопада 2017 року до 01 січня 2019 року, оскільки використовував неповірений лічильник та частково сплачував борг за використану електроенергію.

Скаржник зазначає, що позивач свідомо увів суд в оману при поданні позовної заяви, стверджуючи, що відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 01 листопада 2017 року до 01 січня 2019 року існує борг за спожиту електроенергію, при тому, що лічильник вилучений з Державного реєстру та не може використовуватись в якості розрахункового. Тобто правових підстав застосування показів лічильника - не існує, а нарахування заборгованості є перебільшеними та незаконними. При внесені вигаданих показів лічильника «27755», програма «Побут» автоматично перерахувала середньодобове споживання, що підтверджується неспівпадінням об`ємів споживання раніше наданих платіжних документів та витягом з програми «Побут» при поданні позовної заяви позивачем.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ПАТ«Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мережзаперечувало проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції положень ст. 282 ЦПК України щодо форми і змісту заочного рішення не знайшли свого підтвердження, адже суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, оскільки були відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше, а не в заочному порядку, як зазначив скаржник.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 22 червня 2012 року уклав з позивачем договір № 32602009 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований відповідач та споживає електроенергією (а.с.8-9, 13).

Згідно з п. 9.1. договору №32602009 споживач зобов`язується дотримуватись вимог нормативно-технічних документів, цього Договору та ПКЕЕН.

Відповідно до п. 9.2. договору № 32602009 споживач зобов`язується забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та побутових електроприладів.

Згідно з п. 10.2.13. ПРРЕЕ відповідальність за технічний стан та безпечну експлуатацію електроустановок несе власник цих електроустановок.

Відповідно до п. 9.4. договору № 32602009 споживач зобов`язується невідкладно, в письмовій формі повідомляти енергопостачальника у разі зовнішнього пошкодження приладу обліку, зриву чи порушення пломб на ньому, або при несправності в роботі приладу обліку.

Згідно з п. 2.3.4. Правил відповідальність за збереження і цілісність засобів комерційного обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені. Відповідальним за експлуатацію та технічний стан засобів (вузлів) вимірювальної техніки є їх власник.

Відповідно до п. 9.5. договору № 32602009 споживач зобов`язується своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до п. 14 цього Договору.

Згідно з п. 23.1. договору №32602009 споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію.

Відповідач має заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01 листопада 2017 року до 01 січня 2019 року в сумі 2628,16 грн, що підтверджено наданим позивачем розрахунком та витягом з програми «Побут» (а.с.4, 5-7).

Вартість спожитої відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з одержання електричної енергії.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 Цивільного кодексу України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (надалі - Правила роздрібного ринку електричної енергії).

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

На роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку(п. 1.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

На підставі наведених норм закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за електроенергію є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування заборгованості є перебільшеними та незаконними, не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи.

Так, відповідно до п.2.3.13 ПРЕЕ обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить 1 календарний місяць. Обсяг спожитої протягом розрахункового періоду електричної енергії визначається в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з п.8.6.4 Кодексу комерційного обліку електричної енергії зчитані та передані індивідуальним побутовим споживачем покази лічильника в будь-який інший день календарного місяця за відсутності переданої (зчитаної) інформації шляхом дистанційного зчитування лічильника є вихідними даними для визначення даних комерційного обліку на перше число місяця шляхом додавання (віднімання) величини добутку середньодобового споживання на кількість днів (діб) між датою зчитування показів та першим числом календарного місяця.

Відповідно до п. 8.6.5 Кодексу комерційного обліку електричної енергії у разі неотримання до початку четвертого календарного дня місяця, що настає за розрахунковим, показів лічильника та за умови, що лічильник електричної енергії не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний обсяг розподілу та споживання електричної енергії по споживачу за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.

Згідно п. 8.6.6 Кодексу комерційного обліку електричної енергії якщо за підсумками наступного місяця споживач надасть покази лічильника, визначення фактичного обсягу розподілу та споживання електричної енергії за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показів та показів, на які споживачу здійснено розрахунки.

Оскільки покази засобу обліку ОСОБА_1 надавав не своєчасно, енергопостачальник розрахував заборгованість за спожиту електричну енергію за середньодобим споживанням.

У разі порушення енергопостачальником умов договору побутовий споживач викликає представника енергопостачальника для складання та підписання акта-претензії побутового споживача, в якому зазначаються терміни, види, відхилення показників з надання послуг тощо (форму типового акта-претензії наведено у додатку № 2) (п.49 ПКЕЕН).

Відповідно до п.51 ПКЕЕН акт-претензія побутового споживача подається енергопостачальнику, який у десятиденний термін усуває недоліки або надає побутовому споживачеві обґрунтовану відмову щодо задоволення його претензій.

Ці положення зазначені також у договорі № 32602009, укладеному між позивачем та відповідачем.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач викликав представника ерегопостачальника для складення та підписання акта-претензії щодо неправильної роботи електроустановки, необхідності здійснити повірку засобу вимірювальної техніки, фіксації несправності лічильника, та, як наслідок, відображення невірних показів лічильника.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: