Справа № 191/1427/22
Провадження № 2/191/486/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 грудня 2022 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Порошиної О.О.
за участю секретаря Звягінцової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просила суд визнати за ОСОБА_1 , зареєстрованою за адресею: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок розташований по АДРЕСА_2 .
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона, у серпні місяці 2010 року ОСОБА_1 домовилася із громадянином ОСОБА_2 про купівлю у нього житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальним розміром 0.1653 га, із якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.150 га, для ведення особистого підсобного господарства 0.1503 га. та з цього періоду переїхала із своєю сім`єю до зазначеного будинку проживати. 20 серпня 2010 року позивач зустрілася із ОСОБА_2 та домовилися про ціну та купівлю-продаж житлового будинку та прилеглої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на якій розміщений будинок сплативши ОСОБА_2 32 000,00 (тридцять дві тисячі) гривень. Позивач передала продавцю кошти, а останній підтвердив факт отримання грошей за відчуження майна розпискою від 20.08.2010 року, яка складена в присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Житловий будинок, загальною площею 40,5 кв.м., розташований за адресою: по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 травня 2009 року державним нотаріусом Другої Синельниківської нотаріальної контори, яке було зареєстроване 26.05.2009 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 3, номер запису 392. Житловий будинок складається із: А-1-жилий будинок цегляний, жилою площею 23.8 кв.м., загальна площа 40.5 кв.м., Б-1-сарай, В-1- літня кухня цегляна, Г-1-сарай цегляний, 3-1-вбиральня дерев`яна, Д-1- гараж дерев., II-1- погріб цегл., №1-4 огорожа штахет.
Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянкі загальним розміром 0.1653 га, із якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.150 га, для ведення особистого підсобного господарства 0.1503 га, що належела ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2009 року, яке видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори.
На підставі Розпорядження селищного голови від 01.02.2016р. №12; від 18.02.2016р. №12 е в смт. Славгород назву вулиці «Щорса» було перейменовано на вулицю «Героїв».
Згідно довідки виконавчого комітету Славгородської селищної ради від 16.07.2010 року № 64 в будинку по АДРЕСА_1 після моменту домовленості про продаж ніхто не був зареєстрований та заборон і арешту не накладено. Фактично продавець передав позивачеві у власність зазначене нерухоме майно і зобов`язався вчинити дії, необхідні для нотаріального оформлення укладеного між ними договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів. Проте через деякий час ОСОБА_2 захворів, ним було перенесено інфаркт міокарда, у зв`язку з чим зобов`язання здійснити дії необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором не виконав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Після його смерті залишилась його дружина ОСОБА_5 , 1946 року народження, Станом на дату подання позову їй стало відомо, що ОСОБА_5 померла в 2021 році.
Позивач фактично володіє даним житловим будинком та земельною ділянкою з 2010 року, переїхавши одразу у нього жити, зареєструвавшись у ньому та користується будинком та земельною ділянкою на свій розсуд, за власні кошти робить в ньому косметичні та капітальні ремонти. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Славгородської селищної ради ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі смертю продавця позивач не в змозі в позасудовому порядку оформити право власності на куплене нерухоме майно належним чином. Після вселення до зазначеного будинку, позивачем робився поточний ремонт, постійно сплачуються комунальні послуги, обробляється земельна ділянка. Отже позивач більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє вказаним майном, а тому вважає, що вона набула право за набувальною давністю на будинок, що знаходиться: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальним розміром 0.1653 га, із якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0.150 га, для ведення особистого підсобного господарства 0.1503 га.
Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи у відсутність представника відповідача не заперечувала.
Представник відповідача Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, будь-яких заяв суду не надавали, причини неявки суду не повідомили.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач в 2010 році придбала у ОСОБА_2 будинок за 4000,00 доларів США, після чого почала проживати в цьому будинку, робила ремонт. Знає, що позивач не переоформляла будинок, бо не було коштів. Про наявність спадкоємців у Падафета вона не знає, його дружину також не знає.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що до 2010 року в спірному будинку проживав ОСОБА_2 , він особисто був свідком при передачі коштів та купівлі будинку, після цього ОСОБА_6 переїхала до цього будинку та проживала там весь час по цей день, спочатку проживала з чоловіком, зараз сама і діти до неї приїжджають, порядок у неї у дворі. Позивачка заплатила кошти за будинок і відкрито ним володіла.
Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень та п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду.
Заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зі змісту статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 травня 2009 року державним нотаріусом Другої Синельниківської нотаріальної контори, яке було зареєстроване 26.05.2009 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі 3, номер запису 392, житловий будинок розташований по АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки виданої Славгородською селищною радою Синельниківського району Дніпропетровської області вих. №796 від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , 1971 р.н. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: донька ОСОБА_7 , 1992 р.н., онук ОСОБА_8 , 2011 р.н., онука ОСОБА_9 , 2014 р.н., онука: ОСОБА_10 , 2017 р.н., співмешканець ОСОБА_11 , 1971 р.н. (а.с.10).
Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 07.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.13).
Відповідно до листа завідуючої Васильківської державної нотаріальної контори, в.о. Другої синельниківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В. від 11 жовтня 2022 року вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкова справа не заведена.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові КЦС у справі № 214/3083/18 провадження № 61-4186св21 від 26.05.2021 року.
Статтею 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий; безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації; після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність; безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338,341і343цього Кодексу.
Окрім того, враховуючи положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.
З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як сам по собі факт користування ОСОБА_1 будинком, прибудинковою територією та проведення ремонтних робіт не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, враховуючи, що позивач була завжди обізнана про те, що власником домоволодіння, на яке вона просить визнати право власності за набувальною давністю був ОСОБА_2 та з яким вона фактично уклала договір купівлі-продажу, але не оформила до його смерті, тому не можна вважати, що володіння позивачем житловим будинком, є добросовісним, безпідставним, в розумінні вимог статті 344 ЦК України, а в даному випадку вбачаються договірні відносини.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 15, 16, 335, 344 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 141, 263-266, 280-283 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Славгородської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О. О. Порошина