Справа № 459/753/21 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/3639/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , представника

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Девік» про визнання договору удаваним, встановлення факту існування трудових правовідносин, оформлення трудового договору, стягнення оплати праці та зобов`язання Державної служби України з питань праці накласти на відповідача фінансові санкції,

в с т а н о в и в:

16.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати укладений 01.11.2018 року між нею та приватним підприємством (далі ПП) «Девік» договір виконання робіт удаваним, вчиненим для приховання насправді вчиненого трудового договору; визнати, що між нею та ПП «Девік» з 16.10.2018 року до 28.11.2018 року існували трудові правовідносини; зобов`язати відповідача оформити з нею трудовий договір з 16.10.2018 року до 28.11.2018 року, зареєструвати його в податковій службі, винести наказ про виконання нею обов`язків юрисконсульта, інспектора з питань кадрів, нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період роботи з 16.10.2018 року до 28.11.2018 року; стягнути з відповідача у її користь 13800,60 грн. оплати праці; зобов`язати Державну службу України з питань праці накласти на відповідача фінансову санкцію, передбачену абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 16.10.2018 року до 28.11.2018 року включно, вона працювала в Транспортно-експедиційній компанії «Девік» на посаді юриста з частковим виконанням функцій інспектора кадрової служби та згідно попереднього роз`яснення керівника ПП «Девік» ОСОБА_3 в її обов`язки входило ведення юридичного супроводу господарської діяльності підприємства, договірної роботи (підготовка, редагування, візування договорів, ведення переговорів з контрагентами), претензійної роботи, кадрового діловодства, а також представництво підприємства перед державними органами в господарських та адміністративних судах та співробітництво зі страховими компаніями.

Попередньо між ними було погоджено, що перший місяць вона буде працювати на умовах випробування та на цей час між ними було укладено цивільно-правовий договір без оформлення наказу про прийняття на роботу. 16.10.2018 року директор ПП «Девік» визначив їй робоче місце в бухгалтерії, надав дані доступу до її робочого комп`ютера, підключив внутрішній телефон, та з цього часу по 28.11.2018 року щодня, як і інші працівники, приходила на роботу в бухгалтерію Транспортно-експедиційної компанії «Девік», розташованої в бізнес-центрі за адресою: м. Львів, вул. Хмельницького, 212, та виконувала умови трудового розпорядку і дисципліни, приймала участь у щоденних службових нарадах та виконувала встановлені їй завдання.

Стверджувала, що вказаний вище цивільно-правовий договір вона підписала на вимогу керівника підприємства, щоб мати хоча б якесь підтвердження існування між ними трудових відносин, проте зробила вона це лише 01.11.2018 року, тобто на два тижні пізніше від початку виконання трудових обов`язків, оскільки намагалась переконати його переробити договір з визначенням предмету договору і обов`язків юриста, а не менеджера-логіста.

Вважає, що обсяг виконуваної нею роботи свідчить про вчинення між сторонами не цивільно-правового договору, а трудового договору, а тому вважає, що відносини між ними повинні регулюватися нормами трудового законодавства. 28.11.2018 року за спільною згодою між сторонами були розірвані трудові відносини, при цьому між ними не було підписано жодного акту про прийняття виконаних робіт. Зазначила, що відповідач лише частково оплатив її роботу, а спроби в досудовому порядку врегулювати спір виявились безрезультатними, при цьому, саме із за цього вона пропустила строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який вона просить суд поновити. З огляду на те, що в жовтні 2018 року вона відпрацювала 12 робочих днів, а в листопаді 2018 року 20 робочих днів, відтак, сума заробітної плати, що підлягає стягненню, становить 13800,60 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що аналізуючи зміст оспорюваного правочину, суд дійшов помилкового висновку про те, що він містить усі обов`язкові умови договору підряду. Незважаючи на те, що предмет договору про виконання робіт від 01.11.2018 року не містить характерних для підрядних відносин ознак матеріального результату виконаної виконавцем роботи, а визначає процес надання послуги з «пошуку та забезпечення організації перевезення вантажів», тобто містить положення трудового договору щодо організаційного підпорядкування виконавця замовникові, додержання виконавцем встановлених на підприємстві правил внутрішнього розпорядку, виконання роботи засобами та матеріальними цінностями замовника, суд при ухваленні оскаржуваного рішення, застосував матеріальний закон, що регулює підрядні правовідносини, який не підлягав застосуванню, а отже неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того, зазначає, що суд не застосував норму ст.235 ЦК України, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин, щодо визнання оспорюваного договору про виконання робіт від 01.11.2018 року удаваним та встановлення вчинення трудового договору.

Вважає, що положення договору про виконання робіт від 01.11.2018 року в цілій сукупності не узгоджуються із законодавством, але своїм предметом мають надання послуги, що споживається в процесі здійснення відповідачем транспортно-експедиційної діяльності, а тому на нього поширюються вимоги глави 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення», а не 61, як зазначено у пункті 1.1 договору та встановлено судовим рішенням.

Про те, що розроблений відповідачем текст договору про виконання робіт своєю формою прикриває реальний трудовий договір і містить ознаки випробування при прийнятті на роботу, свідчить також тримісячний строк його дії, визначений п.5.1 договору, що відповідає строку випробування при прийнятті на роботу, встановленому ч.1 ст.27 КЗпП України.

На підтвердження наявності трудових відносин між сторонами, апелянт посилається на те, що їй виплачувалась саме заробітна плата, а не винагорода за цивільно-правовим договором.

26.11.2021 року від відповідача ПП «Девік» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватне підприємство «Девік» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та надає транспортно-експедиційні послуги.

Згідно штатного розпису, затвердженого наказом директора ПП «Девік» від 27.09.2018 року, у ПП «Девік» станом на 01.10.2018 року визначено наступні посади (професії), а саме: директор підприємства (1), директор виконавчий (1), начальник відділу транспортно-експедиційної діяльності (2), менеджер з транспортно-експедиторської діяльності (11), бухгалтер (5), водій автотранспортних засобів (2), охоронець (1).

01.11.2018 року між ПП «Девік» (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) був укладений договір про виконання робіт, відповідно до умов якого, такий було укладено відповідно до глави 61 ЦК України, виконавець заявила про своє бажання укласти даний договір цивільно-правового характеру, в зв`язку з можливістю виконувати роботу за цим договором у вільний час (через сімейні обставини, стан здоров`я, зайнятість за основним місцем праці, навчання чи ін).

Згідно з п.1.2 договору, предметом цього договору є зобов`язання виконавця від імені замовника здійснювати роботу відповідно до вимог замовника щодо пошуку та забезпечення організації перевезення вантажів при здійсненні замовником транспортно-експедиційної діяльності, а замовник в свою чергу приймає та оплачує належно виконану роботу.

За виконану роботу по кожному рейсу з перевезення вантажів, пошук якого був виконаний виконавцем, замовник сплачує виконавцю суму в розмірі 100,00 грн., з якої вираховуються всі податки та обов`язкові платежі і здійснюються нарахування, передбачені чинним законодавством України. Оплата здійснюється у відповідності з чинним законодавством України (п.п.3.1, 3.4 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 3-х місяців. Дія договору припиняється: після закінчення терміну його дії; за угодою сторін; з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (п.п.1.1, 5.1, 5.3 договору).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджувала про те, що з 16.10.2018 року до 28.11.2018 року включно, вона працювала в Транспортно-експедиційній компанії «Девік» на посаді юриста з частковим виконанням функцій інспектора кадрової служби та згідно попереднього роз`яснення керівника ПП «Девік» ОСОБА_3 в її обов`язки входило ведення юридичного супроводу господарської діяльності підприємства, договірної роботи (підготовка, редагування, візування договорів, ведення переговорів з контрагентами), претензійної роботи, кадрового діловодства, а також представництво підприємства перед державними органами в господарських та адміністративних судах та співробітництво зі страховими компаніями. Цивільно-правовий договір вона підписала на вимогу керівника відповідача, щоб мати хоча б якесь підтвердження існування між ними трудових відносин, проте зробила вона це лише 01.11.2018 р., тобто на два тижні пізніше від початку виконання трудових обов`язків, оскільки намагалась переконати керівника відповідача переробити договір з визначенням предмету договору і обов`язків юриста, а не менеджера-логіста. Тому вважає, що між нею та відповідачем склались трудові правовідносини, а підписаний договір від 01.11.2018 року є удаваним.

Так, питання визнання договорів недійсними (удаваними) врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

В той же час, відповідно до частини другої статті 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що сторони із вчиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №420/2174/19.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із частиною першою статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частин першої та другої статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 року №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Отже, основними ознаками трудового договору є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту укладення з нею трудового договору, за яким остання виконувала б обов`язки юриста. Надані позивачкою докази про нібито підготовку відповіді на претензію судом правомірно не взято до уваги, оскільки всі наявні записи у відповіді закреслені, що в свою чергу анулює його офіційність.

Як зазначала у позовній заяві ОСОБА_1 , вона не заперечувала того факту, що перший місяць буде працювати на умовах випробування з письмовим оформленням правовідносин. Разом з тим, вважала, що підписання цивільно-правового договору з наданням правових послуг не суперечить чинному законодавству, також не заперечувала проти цивільно-правового договору.

Позивач, звертаючись до суду з позовом не заперечувала того факту, що 01.11.2018 року підписала саме договір про виконання робіт від 01.11.2018 року, який в судовому порядку не оспорювала. Однак, звернувшись до суду через 2 роки та 4 місяці вважає, що такий договір про виконання робіт був удаваним та приховував насправді трудовий договір, який існував між нею та ПП «Девік» з 16.10.2018 року до 28.11.2018 року. В той же час, позивач не надала суду доказів, які б підтверджували виконання нею посадових обов`язків юриста ПП «Девік».

При укладенні 01.11.2018 року договору про виконання робіт сторони не мали наміру створити жодних трудових наслідків та знали заздалегідь про те, що позивач не могла приступити до виконання своїх обов`язків, оскільки у ПП «Девік» посада юриста була відсутня. Погодившись на виконання робіт за договором від 01.11.2018 року, позивач усвідомлювала, що трудові відносини за таким договором не настають.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, а оскільки удаваність договору не доведена, відсутні правові підстави для задоволення інших позовних вимог, які є похідними від основної вимоги про визнання правочину удаваним.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням суддів у відпустці в період з 16 по 30 грудня 2022 року, повний текст постанови складений в перший робочий день після відпустки 02 січня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 січня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич