Справа № 489/6958/21
Провадження № 2/489/620/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Сухно А.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Батовської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

встановив:

В жовтні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення її його опікуном.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є сестрою неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано 14.12.2011. Зазначала, що фактично з часу народження ОСОБА_4 його батько ОСОБА_3 - відповідач по справі, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його життям, не відвідує його (жодного разу навіть після смерті матері), не замається його лікуванням, не цікавиться його життям, фізичним та духовним розвитком, ніколи не вітав сина з будь-якими святами, в тому числі і з днем народження, має заборгованість по аліментам. Посилаючись на викладене вважає, що ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, покинув сина на призволяще, в зв`язку з чим має бути позбавлений батьківських прав щодо нього. Оскільки позивач одноосібно займається вихованням та утриманням брата, який проживає разом із нею, просила суд призначити її його опікуном.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Кирильчука О.І. від 08.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Микульниній Г.А.

Ухвалою суду від 09.03.2022 справу прийнято до розгляду суддею Микульшиною Г.А. за правилами загального позовного провадження.

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду від 01.11.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.12.2022 відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчить їх розписки від 30.11.2022 (а.с.138). Представник відповідача подала суду заяву від 20.12.2022 про відкладення розгляду справи у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2022 у справі № 489/3101/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітної дитини та повернення її батьку. Протокольною ухвалою суду у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено через відсутність поданих до заяви доказів апеляційного оскарження ухвали від 30.11.2022.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався, лише 04.10.2022 від нього та його представника надходили заяви про відкладення та ознайомлення з матеріалами справи відповідно, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 позов не визнає (а.с.59,61-62). Крім того, враховуючи подані суду клопотання суду відомо, що в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва (суддя Кокорєв В.В.) перебуває цивільна справа № 489/3101/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітнього сина ОСОБА_4 та повернення його батькові. Провадження у вказаній справі відкрито 07.11.2022. 30.11.2022 Ленінським районним судом м. Миколаєва (суддя Кокорєв В.В.) постановлено ухвалу, згідно якої зупинено провадження у цивільній справі № 489/3101/22 - до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 489/6958/21. Також, зі змісту пояснень відповідача та його представника, наданих в підготовчому судовому засіданні 01.11.2022, в якому вони приймали участь, вбачається, що позов ОСОБА_3 не визнає.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Батовська Ю.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, вважала, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Представник Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, згідно заяви від 24.10.2022 просив розглянути справу за його відсутності, вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, допитавши свідків та неповнолітнього ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно заочного рішення Ленінського районного суд м. Миколаєві від 14.12.2011 у справі № 2-4142/11шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 4).

Із копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ») є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є позивачем по справі. Відповідно ОСОБА_1 є рідною сестрою неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с.6).

З пояснень позивача, що визналися відповідачем у підготовчому судовому засідання, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та малолітнього ОСОБА_4 встановлено, що після смерті матері він залишився проживати разом із сестрою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, в підготовчому судовому засіданні 01.11.2022 ОСОБА_4 визнав, що йому стало відомо про смерть ОСОБА_6 у лютому 2022 року.

Згідно Довідки Дошкільного навчального закладу № 50 від 28.09.2020 за вих. № 112 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував заклад з вересня 2012 по травень 2016 року. Вихованням ОСОБА_4 займались мама та сестра: приводили і забирали садочка; відвідували святкові ранки, загальні садкові та групові батьківські збори; мама приймала активну участь в організації навчально-виховного процесу групи і садка, оплачувала харчування дитини; забезпеченням ОСОБА_4 канцелярськими товарами та спортивною формою займалась мама. Батько хлопчика жодного разу не з`являвся в садочку, не цікавився успіхами дитини; участі у вихованні дитини не приймав (а.с. 15).

У відповідності до Довідки Миколаївської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 28 від 04.10.2021 за вих.. № 389 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався у даній школі з першого по третій клас включно. Протягом навчальних років батько дитини не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю сина, на контакт з класним керівником не виходив (а.с. 14).

Відповідно до Довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 64 від 04.10.2021 за вих. № 274/1 ОСОБА_3 , батько учня 5-Б класу ОСОБА_4 , не відвідує школу, не цікавиться навчанням сина, на зустрічі з класним керівником не приходить, телефонного зв`язку ні з ким з учителів не має, батьківські збори не відвідує (а.с. 13).

Згідно Довідок ТОВ «Агро-Юг-Сервіс» 14.09.2022 та від 30.09.2022 ОСОБА_3 працює у даному товаристві на посаді водія автотранспортних засобів з 08.10.2020 і по цей час, перевозить продукцію по території України; його дохід за період з 01.03.2022 по 01.09.2022 склав 19 579,69 грн. (а.с. 75, 76).

Між тим, відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам від 15.08.2022, наданого суду Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що заборгованість відповідача по аліментам на утримання сина ОСОБА_4 станом на 22.08.2021 становить 16 689,65 грн.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , яка є матір`ю сина, з яким проживає без реєстрації шлюбу позивач 3,5 роки, неповнолітній ОСОБА_4 протягом тривалого часу проживав разом зі своєю матір`ю та сестрою. Саме вони займались його вихованням, утриманням, лікуванням - в разі такої необхідності. Мати та сестра докладали зусиль для всебічного розвитку дитини, забезпечували його всім необхідним. Після смерті матері вихованням брата одноосібно займається сестра. ОСОБА_4 є комунікабельним та вихованим хлопчиком, виглядає завжди охайно та доглянуто. Свідок ОСОБА_12 відповідача не знає та ніколи не бачила, щоб батько приходив за місцем проживання дитини, гуляв з ним на дитячому майданчику, купував харчування, одяг тощо, лише зі слів самого ОСОБА_4 їй відомо, що батько колись подарував йому планшет, що був у вживанні, а також один раз ходив з ним на річку. Сама свідок ОСОБА_12 після смерті матері ОСОБА_6 бере до себе ОСОБА_4 за своїм місцем проживання в Малій Коренисі , де він ночує та проводить час з її молодшим сином та іншими друзями в приватному секторі, грається, катається на велосипеді. В день коли померла ОСОБА_6 свідок ОСОБА_12 прийшла до будинку по АДРЕСА_1 (там і померла мати ОСОБА_4 ) для допомоги в організації її поховання, і чула розмову ОСОБА_4 з сестрою ОСОБА_1 , в якій дитина просила не віддавати її батькові.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_11 , яка працювала з ОСОБА_6 на фірмі, на якій остання підробляла, вона бачила відповідача один раз 2-3 роки тому влітку в будинку, навпроти заводу «Зоря», де тоді проживали неповнолітній ОСОБА_4 разом із мамою та сестрою. ОСОБА_3 сидів із свідком за столом, та його представили їй як чоловіка померлої та батька ОСОБА_4 . Але зі слів померлої через 3 дні відповідач пішов з того будинку. ОСОБА_11 була в гостях в цьому будинку декілька разів, проте більше відповідача ніколи не бачила. ОСОБА_11 неодноразово була присутньою при телефонній розмові ОСОБА_6 з ОСОБА_3 , в якій мати ОСОБА_4 просила батька їх сина надати матеріальну допомогу для купівлі йому речей: одягу, взуття, проте відповідач відмовляв на її прохання, посилаючись на відсутність у нього грошей. Зі слів ОСОБА_6 свідку відомо, що батько спілкувався з сином не регулярно.

Малолітній ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування, пояснив, що не вважає батька рідною людиною, бажає щоб його позбавили батьківських прав. Спочатку його вихованням займалась мати, а після смерті останньої - сестра ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі. З сестрою у нього добрі стосунки, разом проживають, проводять вільний час, грають, вважає саме її своєю сім`єю після смерті матері. У батька є інша дружина ОСОБА_11 ( ОСОБА_11). ОСОБА_4 не бажає спілкуватися з батьком та щоб останній брав участь в його вихованні, має на нього образу через відсутність в житті дитини, оскільки батько часто обіцяв прийти до нього в будинок, школу, проводити з ним час, купити телефон, але обіцянки не здійснював. До смерті матері батько декілька разів брав його до себе, нікуди не водив, лише давав гратися на комп`ютері, не цікавився його життям, друзями, інтрересами, на реагував на його розповіді про себе. Дитина пам`ятає, як батько покарав його, поставивши в кут до ночі. Також дитина пам`ятає лише один раз, коли батько давав йому гроші у розмірі 200,00 грн. Після смерті матері, батько прийшов лише один раз до нього в гості до будинку по АДРЕСА_1 , трошки поспілкувався, знову пообіцяв прийти, але не виконав обіцянку. Винярський ОСОБА_4 не бажає спілкуватися з батьком.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, вказаний орган вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 108-110).

При підготовці висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав органом опіки та піклування було встановлено, що після смерті матері ОСОБА_4 залишився проживати з сестрою за адресою: АДРЕСА_1 . У помешканні дитини створені належні умови для проживання, повного і всебічного розвитку. У будинку дотримуються санітарно - гігієнічних норм, в будинку чисто та прибрано, для дитини облаштовано окрему кімнату, є речі першої необхідності,одяг, взуття, шкільне приладдя. ОСОБА_4 повідомив, що з сестрою в нього добрі стосунки, він бажає, щоб вона стала його опікуном.

Батько дитини повідомив, що у зв`язку зі своєю роботою не може кожного дня приділяти увагу дитині. При дослідженні наданих органу опіки та піклування доказів було встановлено, що батько ОСОБА_3 участі у вихованні та утриманні сина не бере - навіть на теперішній час, після неодноразових бесід із ним спеціалістів служби у справах дітей.

В соціально-психологічному висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 03.10.2022 на ОСОБА_4 вказано, що хлопчик як свою сім`ю сприймає себе, сестру, її хлопця та бабусю. Стосунки з батьком є напруженими, емоційно відстороненими, оскільки батько давно приїздив до сина, спілкувався з ним. По відношенню до батька відчуває злість та образу через те, що той не проводить з ним час, раніше проявляв негативне ставлення та давав важкі покарання. З боку батька не відчуває любові, захисту, підтримки та готовності до компромісних рішень. Відчуває хвилювання, тривогу перед спілкуванням з батьком,який перебуває у нетверезому стані.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.

Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка батька дитини - ОСОБА_3 , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток.

У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також малолітнього ОСОБА_4 , судом встановлено, що батько дитини не приймав участі у житті дитини протягом тривалого часу - не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкувався з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до його внутрішнього світу; не створював умов для отримання ним освіти. Батько не підтримував спілкування із сином навіть після смерті його матері, про яку ОСОБА_3 дізнався у лютому 2022 року згідно його пояснень, наданих в підготовчому судовому засіданні 01.11.2022, так само і після початку збройної агресії Російської Федерації 24.02.2022. Хоча за показами малолітнього ОСОБА_4 , він має мобільний телефон з 7 років, та батьку відомий його номер як місце його фактичного проживання, за яким він з`явився лише один раз в 2022 році, коли батьку відомо про смерть матері його сина, в країні триває воєнний стан, а м. Миколаїв з початком агресії став прифронтовим містом. Він не цікавився, де та з ким проживає дитина, як вона харчується, чи є нього одяг, чи відвідує він начальний заклад, чи отримує лікування в разі такої необхідності. ОСОБА_3 не надавав коштів на утримання свого сина. Тобто відповідач абсолютно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

ОСОБА_3 заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , проте при цьому він не змінив свою поведінку щодо дитини навіть за час розгляду даної справи в суді (з жовтня 2021 року), не намагався зустрічатися із сином і після смерті матері та в період воєнного стану в країні, налагодити із ним контакт; не надавав кошти на його утримання, не звертався до закладу освіти з метою встановлення потреб дитини - в тому числі після неодноразових роз`яснень його обов`язків та необхідності змінити свою поведінку працівниками служби у справах дітей. За таких обставин суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку батька в кращу сторону наразі неможливо; вбачається вина ОСОБА_3 у невиконанні ним своїх обов`язків по відношенню до сина. Факт подання відповідачем позову до ОСОБА_1 про відібрання від неї дитини, на думку суду, не свідчить беззаперечно про його реальне бажання виконувати батьківські обов`язки та брати реальну участь у вихованні дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини».

На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо сина. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку (аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом 29.09.2021 при розгляд справи № 459/3411/18).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу Україна дитина, яка може висловити свою думку, МАЄ БУТИ вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, допитавши малолітнього ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до сина ОСОБА_4 , який з ним не спілкується, не забезпечує його матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по його вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На думку суду, позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дитини.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

При вирішенні позовної вимоги про призначення позивача опікуном суд виходить з наступного.

Відповідно до Подання виконавчого комітету Миколаївської міської ради орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити опіку над дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити опікуном дитини ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою дитини, працює медичною сестрою, має стабільний дохід, судимостей не має (а.с. 111-112).

За таких обставин, враховуючи вимоги статей 55, 60 ЦК України, суд вважає за можливе призначити позивача опікуном малолітнього ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, треті особи: Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначити опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, , місце знаходження: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 1;

третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, , місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Інжнерна.1;

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, , місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст рішення складено 26.12.2022.

Суддя Г.А. Микульшина