ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, мотивуючи його тим, що він протягом 19 років 3 місяців та 15 днів працював у шкідливих підземних умовах з повним робочим днем під землею на шахті відповідача. 05 січня 2016 року він був звільнений з займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Вказує, що згідно з довідками медико-соціальної експертної комісії від 15 квітня 2019 року йому повторно було сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з чим, він перебуває на обліку та отримує страхові виплати в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Зазначає, що актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 березня 2016 року, хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок пилу, шуму, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату на підприємстві.

Вказує, що нестворення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві, де він працював, є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», що в свою чергу стало причиною отримання ним професійних захворювань та призвело до зменшення обсягу трудової діяльності, звільнення із займаної посади за станом здоров`я, проходження тривалого лікування, щоденного перенесення фізичного болю та моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Посилаючись на те, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно впливає на його душевний та фізичний стан, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2022 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотань про обов`язкову участь позивача, проведення психіатричної експертизи, витребування доказів, розгляд справи з повідомленням сторін, розгляд справи у загальному позовному провадженні чим порушено його процесуальні права. Вказує, що судом не було встановлено коли саме позивачем було отримано первинну довідку МСЕК, що має вирішальне значення для застосування чинного законодавства. В матеріалах справи відсутні докази спричинення позивачу моральної шкоди, зокрема зміни його психологічного стану. Вказує, що оцінка ступеню обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 , його потреби в сторонньому нагляді та догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційному потенціалу, встановлення групи інвалідності, потреби в медичній та соціальній допомозі визначається виключно МСЕК і оформлюється у вигляді складання індивідуальної програми реабілітації, разом із тим, остання не була додана позивачем до матеріалів справи, що позбавляє можливості встановити які саме реабілітаційні заходи призначаються позивачу, як він їх виконує, та який реабілітаційний потенціал має останній.

Позивач ОСОБА_1 правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював на шахті "Павлоградська" ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за різними професіями з повним робочим днем під землею з 20 вересня 1996 року по 05 січня 2016 року (а.с.9-10).

05 січня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений з посади підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті за частиною 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.10).

31 березня 2016 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 за формою П-4, затвердженого в.о. начальника Павлоградського міськрайонного Управління Головного Управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, в.о. головного державного санітарного лікаря м.Павлограду Павлоградського та Юр`ївського районів Мишусти Р.С., відповідно до якого хронічне професійне захворювання виникло, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм хворого, недосконалість технологічних процесів. Причинами виникнення якого є пил гірничої маси, фізичне перевантаження, шум.

Згідно вказаного акту, наслідком відповідних шкідливих умов праці є радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 та шийна С4-С7 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (М54.1, М17-М19), хронічне обструктивне захворювання легень (пиловий бронхіт, емфізема легень першої стадії), група "А", ЛН першого ст. (J44, J43,8) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня з легким зниженням слуху (а.с. 12).

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 15 квітня 2019 року, серії 12 ААА № 075989, повторно встановлено ступінь (45% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість) (а.с.11).

Згідно довідки до акту огляду Міжрайонною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №215292 встановлено ОСОБА_1 повторно та безстроково з 01 травня 2019 року третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Рекомендований нагляд та лікування у травматолога та невролога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування. Протипоказана велика фізична праця, допустима господарча праця в невеликому обсязі, охоронник, слюсар (а.с.11).

Згідно медичних документів позивача вбачається, що ОСОБА_1 має скарги на стійкий головний біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадацією в праву руку та ногу, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих, періодичний сухий кашель вночі і вранці, задишку при фізичному навантаженні, тяжкість у грудній клітці, затруднене дихання, зниження слуху, загальну слабкість.

Рекомендовано нагляд лікарів за місцем мешкання, щорічні курси реабілітації прийом медикаментів групи НПЗП, ангіо- і хондропротекторів, вітамінних комплексів, препаратів, що поліпшують трофіку та проведення імпульсів в нервово-м`язових сінапсах. Рекомендовано уникати переохолодження, прийом бронхолітиків і відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування (а.с.14-25).

31 березня 2016 року позивачем було складено заяву та укладено з роботодавцем угоду, якими ОСОБА_1 підтверджено факт відсутності будь-яких психологічних переживань та моральної шкоди, а також будь-яких претензій з приводу відшкодування моральної шкоди. При звільненні останньому буде здійснена одноразова виплата за стаж роботи в галузі в порядку та розмірі встановленим умовами колективного договору (а.с.51-52).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач втратив професійну працездатність, став інвалідом третьої групи, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, зокрема внаслідок пилового бронхіту та емфіземи легень йому важко дихати, що змушує його обмежувати свою фізичну активність. Через туговухість позивач також відчуває дискомфорт у повсякденному житті і спілкуванні з оточуючими, оскільки не завжди може виразно почути інших людей, тобто встановлено порушення права позивача з боку роботодавця на безпечні та здорові умови праці, що призвело до виникнення професійних захворювань та встановлення позивачу інвалідності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди, яка з урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, неможливість відновлення здоров`я, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійних захворювань та інвалідності, суд визначив в розмірі 120 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. При цьому, зауважував, що відсутність у матеріалах справи довідки МСЕК про первинне встановлення позивачу втрати працездатності не позбавляє позивача права на відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини м.Кривого Рогу, у ОСОБА_1 вперше виявлено професійне захворювання у березні 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст.1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При цьому, право на компенсацію моральної шкоди виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що безпосереднім доказом факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності чи встановлені групи інвалідності, є саме первинний висновок медико-соціальної експертної комісії, який і встановлює розмір втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням, та який і підлягає прийняттю до уваги судом під час визначення розміру спричиненої працівникові моральної шкоди внаслідок професійного захворювання.

В той же час, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відповідна довідка про первинний огляд медико-соціальною експертною комісією позивача відсутня.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що під час розгляду справи по суті судом першої інстанції, відповідачем зазначалося, що у відповідній категорії справи, надання відповідної довідки є обов`язковим. Та у зв`язку із ненаданням її позивачем до матеріалів справи, звертався до суду із клопотанням про її витребування, яке судом першої інстанції було проігноровано. Натомість, сам позивач у своїй відповіді на відзив зазначав про відсутність підстав для її надання, оскільки розмір втрати працездатності встановлений повторними довідками МСЕК, в той час як всі інші довідки втратили свою чинність на момент звернення до суду та ніякого відношення не мають вже (а.с. 85).

Отже, позивач, будучи обізнаним про наявність таких доводів відповідача, його заперечень з приводу спричинення та розміру моральної шкоди, своїми процесуальними правами не скористався, самостійно довідку не надав, вважаючи, що наявних у справі доказів достатньо для ухвалення судом рішення по справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макарова М.О.