Справа № 372/1176/22
Провадження № 2-953/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 вересня 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Тодоровій В.Д.,

за участю представника позивача Лабика Р.Р.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» страхове відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника в розмірі 188 000 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000 гривень 00 копійок. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідач в добровільному порядку відмовився сплачувати страхове відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

20.05.2022 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

07.06.2022 року винесено ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання.

13.06.2022 року винесено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів (через мережу - EasyCon).

18.07.2022 року винесено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів (через мережу - EasyCon).

25.07.2022 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

12.09.2022 року винесено ухвалу винесено ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів (через мережу - EasyCon).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представниця відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволення позову в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю.

Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала, якщо особа доведе, що шкода завдана не з її вини, то вона звільняється від її відшкодування.

23 січня 2021 року, близько 06 годин 50 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проспекті Перемоги зі сторони села Чайки в напрямку станції метро Житомирська, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинула на місці події.

За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (надалі - КК України) 23 січня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №:0000038.

Згідно до висновку судово-медичної експертизи №:011-407-2021 від 04 лютого 2021 року, проведеної в рамках кримінального провадження передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України КК України, 23 січня 2021 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №:00000381: "Враховуючи, що всі вищевказані ушкодження виникли майже одночасно та об`єднані одним механізмом травм (автомобільна травма), оцінювати їх по ступені тяжкості окремо в даному випадку не має сенсу. Ушкодження спричинені ОСОБА_4 мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, крововтрати та шоку) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті постраждалого".

Постановою старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві підполковника поліції Остапенко О.Г., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №:0000038 від 23 січня 2021 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вищевказані обставини підтверджуються постановою про закриття кримінально провадження №:0000038 від 29 квітня 2021 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 . Серія НОМЕР_2 .

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, батьку потерпілої: ОСОБА_1 , було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №:1961-IV від 01 липня 2004 року (надалі - Закон №:1961-IV).

Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування».

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки FORD TRANSIT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №:АР 1223996 (чинного на дату ДТП), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (витяг з Централізованої бази даних МТСБУ додається до позовної заяви - відомості являються загальнодоступними та розміщені за посиланням: https://cbd.mtsbu.ua/MTSBU_Pages/Tree.aspx).

Відповідно до статті 22 Закону №1961-IV: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування».

Керуючись вищевказаними положеннями Закону №1961-IV, 12 жовтня 2021 року представник Позивача повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявами на виплат страхових відшкодувань, що підтверджується копіями: повідомлення про ДТП, заяв та документів.

Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 24 000,00 грн. (двадцять чотири тисячі гривень 00 копійок) в рахунок відшкодування ? частки моральної шкоди завданої Позивачу (відповідно до п 27.3. ст.27 Закону №: 1961-IV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку: (6 000,00*12)/3 =24 000,00 грн.)); 216 000,00 грн. (двісті шістнадцять тисяч гривень 00 копійок) в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (відповідно до п 27.2. ст.27 Закону № 1961-IV - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку: (6 000,00 * 36) = 216 000,00 грн.));

26 листопада 2021 року, Відповідачем було здійснено виплату страхового відшкодування моральної шкоди Позивачу, заподіяне смертю потерпілого у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що цивільний позов подано у зв`язку із непогодженням із розміром страхового відшкодування, отриманого позивачем від страховика у вигляді моральної шкоди внаслідок настання ДТП яка відбулася 23.01.2021 р. у м. Києві, на пр. Перемоги за участю т/з Ford Tranzit д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який скоїв наїзд на ОСОБА_4 , що призвело до загибелі останньої.

Відповідно до Постанови слідчого управління ГУ національної поліції м. Києва, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрито у зв`язку із відсутністю в діянні водія т/з Ford Tranzit д.р.н. НОМЕР_1 кримінального правопорушення та направлено матеріали справи до Управління патрульної поліції для вирішення питання щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Зібраними матеріалами справи стосовно даного ДТП, вбачається, що в даній дорожній ситуації, за висновками проведеної авто-технічної експертизи, в діях водія Tranzit д.р.н. НОМЕР_1 порушення Правил Дорожнього Руху які могли призвести до загибелі потерпілої ОСОБА_4 не установлено. Натомість, головною причиною виникнення трагічного випадку із останньою явились необачні дії самої ОСОБА_5 яка перебуваючи сильному алкогольному сп`янінні раптово почала перетинати проїжджу частину дороги розмежовану дорожньою огорожею, що протирічить вимогам п. 4.7, 4.14 б) та г та ґ) ПДР та несе пряму загрозу для життя.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.».

Підставою звернення Позивачем до ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» із позовом зумовленою, що на момент ДТП 23.01.2021 р., цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за оформленим полісом Серія № АР/1223996. Предметом даного договору є захист майнових інтересів, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої третім особам за наслідками настання цивільно-правової відповідальності водія, який перебував за кермом транспортного засобу (надалі т/з), зазначеного в Полісі (в даному випадку т/з Ford Tranzit д.р.н. НОМЕР_1 ).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним (профільним) нормативним актом, яким врегульовано істотні умови та правовідносини сторін даного виду договору страхування.

За таких обставини на підставі полісу № АР/1223996, відносини між позивачем та ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» склалися у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що врегульовані профільним Законом № 1961-IV.

Отже оцінка обов`язків страховика за даним позовом має бути скерована за умовами норм Закону № 1961-IV, що встановлюють спеціальний порядок визначення та призначення страхових виплат за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія колісного транспортного засобу.

Згідно ст. 2 Закону № 1961-IV, «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.».

Позовні вимоги в частині страховика полягають у стягненні майнової шкоди за кваліфікацією: відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в сумі 188 000,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 18 000,00 грн.

Слід зауважити, рішення про схвалення за страховим полісом (договором) виплати страхового відшкодування за шкоду завданої внаслідок здоров`ю/життю особи або майну, прямо залежить від документів, що подаються на розгляд страховику і на підставі яких формується висновок про розмір майнових збитків та наявність у особи право на їх відшкодування.

Заявлена вимога у стягненні шкоди за кваліфікацією втрата годувальника врегульована п. 27.2. Закону № 1961-IV , «Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.».

Така ж сама умова кореспондується в ч. 1. ст. 1200 ЦК України, якою встановлено, «У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.».

Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, « У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.».

Першим пунктом ст. 35 Закону № 1961-IV, регламентовано порядок звернення про виплату страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування, а другим пунктом в залежності від вказаного виду шкоди, визначено окремий перелік документів який є обов`язковим до подання для подальшого затвердження страхової виплати.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV визначено, «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.».

Стосовно шкоди у вигляді втрати матеріального забезпечення внаслідок загибелі годувальника, то право на даний вид відшкодування установлюється за рахунок документів, що ідентифікують особу заявника, потерпілу особу, родинний зв`язок, а також рядом довідок, виписок, посвідчень або відповідних рішень, що встановлюють факт перебування заявника на утриманні потерпілого.

Так, частиною «е» п. 35.2. Закону № 1961-IV вказано, що «У разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, подаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи (мається на увазі загиблої особи утримувача) за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника…».

Факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа підтверджує у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням Довідки про підтвердження факту перебування особи на утримання і таким органом, що відповідає за призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати є Пенсійний фонд України. (ст. 81 Закону України про Пенсійне забезпечення»), по-друге, судовим рішенням про встановлення факту ухваленого в порядку окремого провадження.

Слід також відмітити, страховиком у відповідь на отримані заяви на виплату від 13.09.2021 року, що включали звернення від імені позивача про погодження виплати страхового відшкодування в частині шкоди по втраті годувальника, було надано деталізовані роз`яснення щодо виду та назв документів необхідних для прийняття позитивного рішення про виплату заявникам страхового відшкодування. Зокрема в частині схвалення вимоги за кваліфікацією втрата годувальника, було зазначено наступний перелік документів: довідка за формою ОК-7 з Пенсійного фонду на ім`я загиблої ОСОБА_4 за формою ОК-7 (для підтвердження про перебування потерпілої стороною у трудових відносинах, сплату податкових відрахувань, наявності доходу); довідка за формою ОК-7 з Пенсійного фонду України на ім`я Позивача; документи про призначення та розмір пенсії Позивачу внаслідок втрати годувальника.

Проте у супереч вказаній інформації у консультаційному листі, від імені позивача на розгляд страховика було подано пакет документів, а саме: акт про засвічення факту перебування на утриманні; пенсійне посвідчення Позивача видане за досягненням відповідного віку; довідка про розмір та строк пенсійних виплат за віком за останній календарний рік від загибелі потерпілої. (долучена виключно до Позовної заяви).

Виходячи з вище перелічених додатків, які зібрані позивачем на забезпечення права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, слід резюмувати, що жоден покладений документ юридично не спроможний підтвердити наведені в позовній заяві аргументи щодо фінансової залежності позивача від загиблої ОСОБА_4 , а отже створити передумови для переконання у задоволенні позовних вимог.

Серед додатків, що складають позовну заяву, також не вбачається присутність юридично значимих доказів, які б встановлювали статус загиблої в якості утримувача позивача, тобто документів які: передбачали платоспроможність ОСОБА_4 утримувати позивача (існування трудової діяльності, історію доходу загиблої); визначали позивача в статусі утриманця, що підтверджується через призначення окремої (незалежно від віку) пенсії внаслідок втрати утримувача (годувальника) в особі ОСОБА_4 .

Додаток за назвою акт про засвідчення факту перебування на утриманні, який укладений сторонами які називаються сусідами позивача, (особами яких не можливо ідентифікувати, перевірити їх повноваження та приналежність до сусідства із позивачем), в розумінні страхового та цивільного законодавства не може вважатись переконливим/належним доказом по справі, з огляду, що даний правочин не передбачений у переліку документів затверджених частиною «е» п. 35.2 статті 35 Закону № 1961-IV, та не відноситься до правового документу, який наділений відповідною юридичної силою щоб встановлювати чинність/достовірність обставин щодо фінансового стану позивача.

В даному випадку, в разі не подання страховику документів, що підтверджує факт перебування на утримання померлого, дане право особи підтверджується наданням судового рішення, яким буде встановлено вказаний факт.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України «кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.».

Зокрема викладена правова думка стосовно заявлених позовних вимог співпадає із судовою практикою, що склалася у справі № 705/3172/19 та торкається того ж самого предмету спору стосовно отримання відшкодування шкоди за кваліфікацією втрати годувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладеного слід резюмувати, що поданий позов є передчасним та потребує доукомплектування доказів та доопрацювання документів, а отже майнові вимоги зі стягнення страхового відшкодування в частині втрати годувальника не можуть бути визнані як належним чином доведені та документально обґрунтовані, а тому мають бути залишені без розгляду та направлені на врегулювання в порядку встановленому Законом № 1961-VI.

Як неодноразово визначалось у судових рішеннях судів вищих інстанцій вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, але позивачем під час розгляду справи не доведено, яке його право порушено, а тому не встановивши, яке право порушено, суд не має право його захистити.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, однак під час розгляду справи суду не було подано належних і допустимих порушення права позивача, а отже залишились не доведеними посилання позову не те, що саме позивачу належить право такого виду відшкодування. Оскільки як вбачається з матеріалів справи та заперечень відповідача, позивачем під час звернення до відповідача із заявою про виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника не додано доказів наявності у нього права на даний вид відшкодування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважав, позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 22, 23, 396, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування шкоди відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко