Дата документу 23.12.2022 Справа № 335/5690/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5690/21 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Провадження №22-ц/807/2253/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/2253/22-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року, у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом, який під час розгляду справи у листопаді 2021 року уточнив до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

В обґрунтування позову зазначено, що Концерн «Міські теплові мережі» діючи на підставі статуту та чинного законодавства України, надав послуги з постачання теплової енергії ОСОБА_1 , який є власником 4/5 часток (загальна площа 92,2 кв.м.), опалювальна площа (73,76 кв.м) нежитлового приміщення підвалу літера А-4 за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи відсутність договору між сторонами, облік кількості відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Факт постачання теплової енергії підтверджується рішенням Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів період. Концерн «Міські теплові мережі» неодноразово звертався до боржника з претензіями щодо погашення заборгованості, а також зазначив підстави з яких вимагає від ОСОБА_1 сплати суму заборгованості. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання з своєчасної оплати за надані послуги за встановленими тарифами не виконав, внаслідок чого, за останнім утворилась заборгованість в сумі 20 752,61 грн за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладення якого лежить на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. На момент пред`явлення заяви боржник добровільно не погасив суму заборгованості.

На підтаві вищевикладеного, Концерн «Міські теплові мережі» просило суд стягнути з власника нежитлового приміщення ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму основного боргу в розмірі 20 752,61 грн, а також суму судових витрат у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2021 року дану справу за вищевказаним позовом передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Ленінського районного суду м. Запоріжжя на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, яку ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2022 року прийнято до свого провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року у задоволені позову Концерну «Міські теплові мережі» відмовлено.

23 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням на підставі договору від 01 вересня 2021 року професійної правничої допомоги під час розгляду цієї справи у розмірі 4 600 грн, зазначаючи при цьому, що у відзиві на позовну заяву ним було зазначено орієнтовний склад, обсяг та вартість таких витрат та зазначено, що докази на підтвердження обсягу та вартості таких витрат будуть надані у строки відповідно до процесуального законодавства. При цьому, ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення додано акти приймання-передачі наданих послуг та квитанції до прибутково касового ордера.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 600 грн.

Не погоджуючись із рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року, додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року, Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційні скарги, в яких посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову та стягнути судові витрати по справі. Також, просить скасувати додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року, та ухвалити нове про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Узагальненими доводами апеляційних скарг є те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги та не застосовано норму законодавства щодо обов`язку споживача здійснювати оплату за спожиті комунальні послуги зазначені у положеннях ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення (підвалу) з адресою: АДРЕСА_2 особистий рахунок відкритий на відповідача. Помилково враховано доводи ОСОБА_1 , що через належне йому приміщення не проходять труби загальної системи опалювання без надання останнім жодних доказів. При цьому, судом першої інстанції не враховано той факт, що об`єкт споживання теплової енергії знаходиться в житловому будинку, система опалення приміщення спільна з жилим будинком, факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період, відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Суд прийшов до висновку, що нежитлове приміщення № 34 є неопалювальним приміщенням без будь-якого обґрунтування. Висновки суду щодо неможливості встановлення наявності або відсутності у приміщенні № 34 стояків, підводки до приладів чи інших трубопроводів не є об`єктивними, оскільки позивачем було надано план приміщень підвалу та першого поверху, оціночний акт. Судом не прийнято до уваги, що у актах та рахунках вказано кількість Гкал, годин, тариф і т.п., що свідчить про надання позивачем доказів на підтвердження факту поставки/споживання теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість. Судом зазначено, що позивачем не здійснено детальний розрахунок теплової енергії з зазначенням необхідних вихідних даних для перевірки суми нарахування, однак при розгляді справи вказані обставини взагалі судом не досліджувалися.

Доводами апеляційної скарги є те, що додаткове рішення є передчасним, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року переглядається в суді апеляційної інстанції, вважає, що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, на підставі якого винесено оскаржуване додаткове рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2022 року це 248100,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн (2481,00 грн х 100 = 248100,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 20 752,61 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю аба частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустими доказами позовні вимоги щодо надання ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення у належне йому нежитлове приміщення (підвалі) за адресою: АДРЕСА_2 в період з листопада 2019 року по квітень 2021 року у сумі 20 752,61 грн, не доказано факт поставки/споживання відповідачем теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість, оскільки матеріали справи не містять щомісячних показників будинкового засобу обліку та теплової енергії та показників приладу, що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 4/5 частки нежитлового приміщення, в підвалі літ. А-4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 92,2 кв.м., номер запису 2380 в книзі 15, на підставі договору купівлі-продажу, 4728, 07 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Андреєєвою В.М., що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11,12).

Концерном «Міські теплові мережі» (виконавцем) за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року надано послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення літ. А-4 (підвал), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 20 752,61 грн.

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунками та актами приймання - передачі теплової енергії від 30 листопада 2019 року, від 31 грудня 2019 року, від 31 січня 2020 року, від 29 лютого 2020 року, від 31 березня 2020 року, від 30 квітня 2020 року, від 30 листопада 2020 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 січня 2021 року, від 28 лютого 2021 року, від 31 березня 2021 року, від 30 квітня 2021 року (а.с.26-37), які направлені на адресу відповідача, що підтверджується відповідним реєстром відправки (а.с.42-46).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків по сплаті заборгованості за теплову енергію, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу щодо погашення заборгованості за теплову енергію від 13 травня 2021 року за № 600/05-юр (а.с.40), що підтверджується реєстром відправленої замовленої кореспонденції вимоги (а.с.41).

Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01 січня 2009 року виконавцем житлово - комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

3гідно Рішенню виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28 квітня 2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01 квітня 2011 року виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерну «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ».

Пунктом 2.1. статуту Концерну «МТМ», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 08 квітня 2013 року № 99 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Згідно п. 2.2 статуту, предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут.

Концерн «Міські теплові мережі» здійснював нарахування за постачання теплової енергії в нежитлове приміщення підвал (літ. А-4) з урахуванням того, що відповідач є власником 4/5 частки, загальної площі 92,2 кв.м., опалювальна площа нежитлового приміщення 73,76 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 4728, 07 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Андреєєва В.М., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 11,12).

20 квітня 2021 року за № 165/09 Концерн «Міські теплові мережі» на адресу відповідача направило лист про укладення договору на розгляд та підписання два примірники Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 102649 від 07 квітня 2021 року, що підтверджується реєстром відправленої замовної кореспонденції (а.с. 13-17).

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунком та актами приймання-передачі теплової енергії (а.с. 18,19, 26-37).

З розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року ОСОБА_1 нараховано 20 752,61 грн боргу , про що зазначено в акті звірки взаємних розрахунків (а.с.38-39).

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Опалювальна площа (об`єм) будинку загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт.

Опалювальна площа (об`єм) (квартири, будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу), без урахування площів лоджій, балконів, терас.

Згідно з п.п. 3,4 ч. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії -теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Положеннями п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За приписами ч.1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст 610, 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок сплатити вартість теплової енергії не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Таким чином, якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки він фактично споживає цю теплову енергію.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 7128916/17-ц.

Концерн «Міські теплові мережі» здійснював та продовжував надавати ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення у нежитлове приміщення (підвал) за адресою: АДРЕСА_1 (літ.А-4).

Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2954цс15).

В п. 25 правил № 630 закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України № 4 від 22 листопада 2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007 року, де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від ЦО та ГВП. А внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року, зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

Відсутність укладеного між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «Міські телпові мережі» послуги, оскільки цей обов`язок випливає з Закону.

Згідно п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу теплової енергії відповідачем не укладено, позивач виконав нарахування плати за спожиту теплову енергію на підставі розрахунку теплового навантаження на опалення за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року на загальну суму 20 752,61 грн, виходячи з величини теплового навантаження 6228 ккал/год. за тарифом 1518,11 грн, графік 120/70, 73,76 м.кв., Qрік Гкал=11,6; Q опалення = 0,006228; GT/год від оп = 0,1246; Qрік ГВП, м.куб. = 0; Q гвс (л/сут) = 0,00; Qгвс середнього дин = 0,000000; Qгвс/добу = 0,000000; Qгвс/годМАХ = 0,000000; Qот+гвс 0,006228; от Орієнт.вартість 14675,06; от ПДВ 2935,01; от всього 17610,08; гвсОрієнт.вартість 0,00; гвс ПДВ 0,00; гвс всього 0,00; орієнт.вартість 14675,06; ПДВ 2935,01; всього 17610,08 грн (а.с. 18-19).

Відповідно до Правил № 630 постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 441 від 28 жовтня 2019 року, яке є в загальному доступі, було розпочато та закінчено опалювальний період у місті Запоріжжя в період 2019-2020 років, розпочато 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 425 від 28 жовтня 2020 року, яке є в загальному доступі, було розпочато та закінчено опалювальний період у місті Запоріжжя в період 2020-2021 років, розпочато 28 жовтня 2020 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлове приміщення (підвальне) знаходиться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (літ.А-4), а отже послугу було надано одночасно з початком опалювального сезону (а.с. 11-12).

Таким чином, факт отримання послуги підтверджується у тому числі рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2019-2020 року, 2020-2021 року та розташуванням: приміщення у житловому будинку.

Також встановлено, що наказом ДП «УкрНДНЦ» від 13 грудня 2017 року №414 методом підтвердження за позначенням прийнято національний стандарт ДСТУ ЕN 12831-3:2017 «Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3» з набранням чинності з 15 грудня 2017 року.

Цей стандарт введено вперше і застосування його вносить низку суттєвих змін у спосіб обчислення тепловтрат приміщень, зокрема при визначенні теплового навантаження будівлі обов`язковим є врахування потенційних втрат тепла до суміжного простору.

У межах цього стандарту суміжним простором може бути: 1. інше опалювальне приміщення в межах одного будівельного об`єкта; 2. інша будівельна особа в межах тієї ж будівлі (наприклад, сусідня квартира); 3. неопалювальний простір (неопалювальне горище/підвал, неопалювальний зимовий сад тощо); 4. сусідня будівля.

Не рідкими є випадки, коли в будинку в окремих групах приміщень демонтовані радіатори внутрішньо будинкової системи опалення або впродовж тривалого часу відключена запірна арматура на системі опалення приміщення з встановленими індивідуальними приладами розподільного обліку теплової енергії, тоді температура внутрішнього повітря в цих приміщеннях понижується, порівняно з проектною, та на практиці виникають становища, коли температура по обидві сторони внутрішнього огородження суттєво відрізняється і спостерігаються значні втрати тепла через такі огородження.

Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога). Тому можливість визначення конкретної точки і повного обсягу надходження теплової енергії на опалення в конкретному приміщені відсутня.

Суд першої інстанції безпідставно не врахував, що відсутність помісячних показників будинкового засобу обліку, не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення.

Приміщення відповідача обладнане трубопроводами внутрішньої системи опалення житлового будинку (трубопроводами зворотнього теплопостачання та стояками) за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до оціночного акту та плану єтажів споруди літера А-4, по АДРЕСА_3 , зазначено, що в споруді є теплофіксація, водопровід, міська каналізація, електроосвітлення, вани, гаряче водопостачання (а.с.20).

Концерн «МТМ» по відношенню до ОСОБА_1 , як споживача послуг, є виконавцем послуг з централізованого опалення.

Регулювання відносин надання послуг з централізованого опалення передбачені «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року за № 630 (надалі - Правила «630»).

У вказаному нежитловому приміщенні відповідача розподільчий прилад обліку теплової енергії не встановлено, тому згідно п. 12 Правил 630, а саме у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі. А у разі його відсутності за нормативами (нормами) споживання. Нормативи (норми) споживання для нежитлових приміщень визначаються згідно з річною питомою нормою споживання теплової енергії на 1 кв. м. опалювальної площі у відповідності до «Норм та вказівок по нормуванню палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» Керівного технічного матеріалу (КТМ) 204 Україна 244-94 та Державним будівельним нормам України В.2.5-67:2013.

Згідно ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон), вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги у будівлі, її частині, обладнаній окремим інженерним вводом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.10 Закону загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Порядок та підстава визначення розміру нарахованих платежів за послугу з централізованого опалення для приміщення Відповідача також сформульовані статтею 10 Закону, відповідно до якої загальний обсяг теплової енергії, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між споживачами приміщення пропорційно до опалюваної площі таких споживачів.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано факт того, що опалення - це послуга, яка надається для нормування температури повітря у приміщеннях. Приміщення відповідача використовується як робоча зона, тобто простір, в якому знаходяться робочі місця постійного або непостійного (тимчасового) перебування працівників, а отже підлягає нормуванню мікроклімат у приміщенні відповідно до ДСН 3.3.6.042-99 та ГОСТ 12.1.005-88.

Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Встановлено, що відповідачем не надано акту про відключення приміщення від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з централізованого опалення.

Лише перелічені документи, а не акти обстеження системи теплопостачання, можуть свідчити про ненадання до приміщення відповідача послуг з централізованого опалення.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, Концерн «Міські теплові мережі» мав право на нарахування та правильно нарахував ОСОБА_1 основний борг за поставлену теплову енергію за адресою нежитлового приміщення (підвалу) АДРЕСА_4 , яке належить в 4/5 частці відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 2006 року, в період з листопада 2019 року по квітень 2021 року у розмірі 20 752,61 грн, від сплати якого відповідач на користь позивача у добровільному порядку ухиляється, останній не сплачений відповідачем на користь позивача у добровільному порядку досі (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), а тому суму цього боргу суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Розрахунок вартості теплової енергії відповідачу було здійснено з урахуванням тепловіддачі трубопроводів та наявних стояків в його нежитлових приміщеннях, на підставі норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби.

Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність у належному йому приміщенні теплоспоживчих приладів, які підключені до загальної системи опалення будинку, та, що через його приміщення не проходять труби загальної системи опалення, колегія суддів зазначає, що навіть відсутність у нежитловому приміщенні № 34 будь-яких оплювальних приладів та вузлів обліку спожитої теплової енергії не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення, так як теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога).

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів відмічає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Оскільки, колегія суддів задовольнила апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», скасувавши рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року у цій справі та ухвалено нове, судове рішення у справі, яким позов Концерну «Міські теплові мережі» задоволено, у зв`язку з чим додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року втрачає силу.

Враховуючи скасування рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року та втрату сили оскаржуваним додатковим рішенням, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги Концерну «МТМ» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі» є виправданими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2270,00 грн, за подання апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн, а всього 5675,00 грн.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позову Концерну «Міські теплові мережі» та відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2022 року, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року у цій справі, скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 20 752,61 грн.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4600,00 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2270,00 грн за подання позовної заяви, у розмірі 3405,00 грн за подання апеляційної скарги, а всього 5675,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 23 грудня 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.