Справа № 458/277/22 Головуючий у 1 інстанції: Ференц Р.І.
Провадження № 22-ц/811/1504/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар: Іванова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 458/277/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ганича Івана Миколайовича на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади,-

в с т а н о в и в :

26.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Турківського районного суду Львівської області із позовною заявою до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради про визнання незаконними та скасування наказу про відсторонення від посади.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк підтверджуючі документи, роз`яснено, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу ОСОБА_1 у зв`язку з неусуненням недоліків.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Ганич І.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є незаконною, безпідставною і такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Вказані судом підстави для залишення позовної заяви без розгляду, а саме те, що ним не виконано ухвалу суду від 31.05.2022 року і не усунуто у встановлений судом строк до 7.06.2022 року недоліків позовної заяви, які стосувалися додаткової сплати судового збору та надання документів на підтвердження вимоги стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними і не відповідають дійсності, оскільки ухвала суду від 31.05.2022 року була виконана повністю і у встановлений судом строк, що підтверджується скерованими на адресу суду двома письмовими заявами від 3.06.2022 року та 07.06.2022 року. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у доступі до правосуддя, позбавив можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Просить скасувати ухвалу суду та скерувати справу на розгляд до суду першої інстанції.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та такою, що підлягає відхиленню. Вважає, що ухвалами суду першої інстанції підставно відмовлено позивачу, в тім не порушуючи його прав. Судом було надано позивачу доступ до правосуддя після усунення недоліків, однак ним у зазначені строки такі недоліки не були усунуті. Просить залишити ухвалу суду без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено , що ухвалою суду від 31.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Боринської селищної ради про визнання незаконними та скасування наказу про відсторонення позивача від посади залишено без руху, надано ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк підтверджуючі документи, роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

02.06.2022 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху(а.с.28).

Як вбачається із заяви від 03.06.2022 року, ОСОБА_1 у визначений законом строк максимально виконав вимоги ухвали та подав через канцелярію суду заяву, в якій, на виконання вимог ухвали суду від 31.05.2022 року, просив долучити до матеріалів справи наступні документи: квитанцію про сплату судового збору; розрахункові листи за лютий, березень та травень 2022 року, а також копію заяви на ім`я начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту ОСОБА_2 в якій він просив видати йому довідку про розмір заробітної плати за повні два місяці перед відстороненням від роботи. (а.с.29-34)

Враховуючи наведене, колегія судів приходить до висновку, що при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, суд проявив надмірний формалізм в застосуванні законодавчих положень. Відтак, позивач був позбавлений права на доступ до суду, чим було порушено статті 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що неодноразово зазначає в своїх рішеннях ЄСПЛ.

Згідно ухвали суду від 31.05.2022 року позивачу ОСОБА_1 відповідно до ч.2ст.185 ЦПК надано 5( п`ятиденний) строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалу суду позивач отримав 02.06.2022 року - отже строк для усунення недоліків був до 07.06.2022 року включно. Однак, оскаржуваною ухвалою суду від 06.06.2022 року позовна заява ОСОБА_1 повернута позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків, що є випередженням наданого часу, оскільки усунуті недоліки могли поступити поштовим зв`язком.

Поряд з цим, колегія суддів знаходить підставними та погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що невиконання вимог ухвали суду від 31.05.2022року не може трактуватися, як підстава для визнання неподаною та повернення позовної заяви в цілому, оскільки позовна заява була оплачена судовим збором.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.04 по 27.05.22 року, то правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/12623/19 де зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. На підставі системного аналізу наведених положень трудового законодавства Велика Палата Верховного Суду прописала, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки є заробітною платою.

Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви в цілому, оскільки відповідний висновок є помилковим та прямо суперечить вимогам закону.

В свою чергу, згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надмірного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Встановлені колегією суддів факти щодо допущення процесуальних порушень судом першої інстанції свідчать про підставність доводів апеляційної скарги та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.374ч.1 п.6, 379ч.1п.4; 383; 384 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганича І.М. задоволити.

Ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 06 червня 2022 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк