Справа № 296/5839/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К. В.,

за участю секретаря судового засідання Шовтюк І. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства Автомагістраль про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1.1. 12.09.2022 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом до Приватного підприємства (далі відповідач, ПП Автомагістраль), в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за період затримки розрахунку із працівником та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, а також вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

1.2. Позов обґрунтовувався тим, що з 15.11.2019 позивач працював на ПП Автомагістраль на посаді майстра виробничої дільниці №13. Наказом №200 від 18.05.2022 позивач був звільнений із роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, оскільки підприємство порушило умови колективного договору. У березні позивача не забезпечили роботою, а у квітні та травні не виплатили заробітну плату. Вказується, що станом на час подання позовної заяви остаточного розрахунку підприємство з позивачем не провело, у наданні довідки про суму заборгованості на день звільнення було відмовлено. Зазначається, що керівник підприємства повідомив позивачу про здійснення розрахунку через 90 днів з дня звільнення у зв`язку із воєнним станом, однак після повторного звернення позивача 19.08.2022 за розрахунком, повідомлено про відсутність грошей. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення терміну для звернення до суду за стягненням середнього заробітку у зв`язку з їх пропуском із поважних причин.

1.3. Посилаючись на те, що відповідач не здійснив з позивачем повного розрахунку після звільнення, а також те, що позивач звільнився за власним бажанням у зв`язку із невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про оплату праці та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати, а тому йому належить до виплати додатково вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. 21.09.2022 ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі №296/5839/22, розгляд якої призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, витребувано у відповідача відомості про наявність заборгованості із виплати позивачу заробітної плати при звільненні; про нараховану позивачу заробітну плату за останні повні два місяці, що передували дню звільнення; про наявність заборгованості із виплати позивачу компенсації за невикористану відпусту та розмір індексації заборгованості, а також належним чином завірену копію колективного договору відповідача.

2.2. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з дня звільнення 18.05.2022, введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, існування в державі форс-мажорних обставин, перебування значної частини виробничих приміщень підприємства з 25.02.2022 по 03.04.2022 під окупацією російських загарбників, викрадення та знищення майна підприємства, скрутне фінансове становище, відсутність плати замовниками виконаних раніше робіт і наданих послуг, вказував про передчасність позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати до завершення дії воєнного стану та звільнення підприємства від відповідальності за порушення зобов`язань щодо строків оплати праці внаслідок обставин непереборної сили, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

2.3. Позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій вказував на відсутність сертифікату ТПП України про наявність у відповідача форс-мажорних обставин у квітні-травні 2022 року та їх взаємозв`язок із порушенням вимог трудового законодавства, відсутність доказів завдання підприємству збитків, а також зазначив приблизний розрахунок суми, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за заробітною платою за квітень-травень 2022 року у сумі 24337 грн 62 коп., середній заробіток за 5 місяців у сумі 66913 грн 35 коп., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 40148 грн. 01 коп.

2.4. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надали усні пояснення, просили позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

2.5. Представник відповідача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. 18.11.2019 ОСОБА_1 прийнято на роботу ПП Автомагістраль на посаду майстра виробничої дільниці на підставі наказу №620 від 15.11.2019 та 18.05.2022 звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №200 від 18.05.2022, що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.03.1986, запис №25,26 (а.с.10).

3.2. Відповідно до довідки ПП "Автомагістраль" від 18.10.2022 вбачається, що ОСОБА_1 у квітні 2022 року нараховано дохід 5 041,67 грн (оклад по годинах), у травні компенсацію відпустки 19 295,95 грн. (а.с. 57).

3.3. 14.04.2022 у межах кримінального провадження №000108 від 08.04.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, проведено огляд за адресою Київська обл., Вишгородський р-н, с. Синяк, яким встановлено, що в період з 27.02.2022 по 03.04.2022 на ПП "Автомагістраль" базувалися війська рф, під час перебування яких пошкоджені всі двері підприємства, комп`ютерна техніка підприємства, апаратура сервісної, принтера, відсутня документація кожного відділу, що стверджується копією протоколу огляду місця події (а.с. 52,53).

3.4. 14.04.2022 у межах кримінального провадження №000108 від 08.04.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України, допитано юриста ПП "Автомагістраль" ОСОБА_4 як свідка, яким повідомлено, що приблизно в період з 27.02.2022 до 03.04.2022 на території підприємства знаходились військовослужбовці рф із військовою технікою; 05.04.2022 в ході огляду підприємства виявлено пошкодження дверей у кабінетах, центрального офісу, комп`ютерної техніки, сервера, виявлено зброю та боєприпаси, повністю знищено 2 автомобілі, 4 пошкоджено, відсутні 27 транспортних засобів, що стверджується копією протоколу допиту свідка (а.с. 54, 55).

3.5. Листом директора ПП "Автомагістраль" від 28.04.2022 адресованим Міністрові інфраструктури України повідомляється, що підприємство за власні та частково кредитні кошти виконало роботи і надало послуги у загальному розмірі 324 538 511,70 грн, які не приймаються керівництвом Служби автомобільних доріг у Житомирській і Київській області (а.с. 56).

ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

4.2. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України "Про оплату праці", Кодексом законів про працю України, іншими законодавчими актами.

4.3. Згідно із частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

4.4. Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

4.5. За змістом частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

4.6. Згідно частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

4.7. Відповідно до частини 1, 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній станом на день звільнення) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права […]. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

4.8. Відповідно до частин першої-четвертої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX від 15.03.2022 (далі також Закон №2136-IX), заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1. Встановлено, що між сторонами виникли спірні трудові правовідносини з приводу стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги.

(і) Щодо вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати

5.2. У позовній заяві та відповіді на відзив позивач просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати за квітень-травень 2022 року та подав клопотання про поновлення терміну для звернення до суду за стягненням середнього заробітку.

5.3. Представник відповідача у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною 2 статті 233 КЗпП України.

5.4. З матеріалів справи вбачається, що у період з 18.11.2019 по 18.05.2022 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПП Автомагістраль та при його звільненні відповідачем не була виплачена нарахована позивачу заробітна плата за квітень 2022 року у розмірі 5 041,67 грн.

5.5. Суд звертає увагу, що право працівника на своєчасне отримання заробітної плати, що є винагородою за виконану роботу гарантоване статтею 43 Конституції України, статтею 47, 94, 116 Кодексу законів про працю України, статтями 1, 24 Закону України "Про оплату праці".

5.6. Так, відповідно до статті 24 Закону України "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, а відповідно до статті 25 цього Закону забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

5.7. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 мотивувальної частини).

5.8. Суд відхиляє доводи представника відповідача про передчасність вимог позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати до моменту закінчення воєнного стану в державі, оскільки право працівника на своєчасне отримання винагороди за працю є першочерговим обов`язком роботодавця, а невиконання роботодавцем обов`язку із своєчасної виплати належного працівникові заробітку фактично означає позбавлення такого працівника засобів до існування.

5.9. При цьому, обставин ведення бойових дій, які б вимагали подальшого відтермінування строку виплати звільненому позивачу заборгованості із заробітної плати, з урахуванням поданих представником відповідача доказів, судом не встановлено.

5.10. Суд відхиляє доводи представника відповідача про начебто пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з вимогами про стягнення сум належних позивачу при звільненні, оскільки станом на час звільнення позивача з роботи 18.05.2022 чинна редакція частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

5.11. Водночас, суд вважає безпідставними доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем за квітень-травень у розмірі 24337,62 грн, оскільки як вбачається із довідки ПП "Автомагістраль" від 18.10.2022 позивачу у квітні 2022 року нараховано дохід у розмірі 5 041,67 грн, однак у травні 2022 року дохід позивачу не нараховувався, оскільки відповідно до наданих представником відповідача пояснень у судовому засіданні слідує, що позивач в цьому місяці не працював, що останній не заперечував. При цьому, представник позивача помилково враховує в заборгованість із заробітної плати за травень 2022 року суму 19295,95 грн, оскільки остання нарахована відповідачем у травні 2022 року як грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, а не дохід (заробіток) позивача.

5.12. За таких обставин, враховуючи невиконання відповідачам обов`язку щодо своєчасної виплати належної позивачу винагороди за виконану ним роботу (заробітку) за квітень 2022 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача наявної заборгованості із заробітної плати за квітень 2022 року у розмірі 5 041,67 грн (з подальшим утриманням податків і обов`язкових платежів).

(іі) Щодо вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку

5.13. З матерів справи вбачається, що у травні 2022 року ПП "Автомагістраль" було нараховано позивачу компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 19 295,95 гривень.

5.14. Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується, зокрема, наданням оплачуваної щорічної відпустки. Водночас, у разі звільнення працівника, останній має право на виплату грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 Кодексу законів про працю України).

5.15. Оскільки при звільненні позивача з роботи відповідачем в порушенням статті 83 Кодексу законів про працю України не здійснено виплату належної позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої грошової компенсації 19 295,95 грн (з подальшим утриманням податків і обов`язкових платежів), розмір якої позивачем не оспорювався.

(ііі) Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

5.16. У позовній заяві позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строку її виплати відповідачем.

5.17. Представник відповідача у відзиві на позову заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на перебування підприємства в період з 25.02.2022 по 03.04.2022 під окупацією російських загарбників, наявність обставин неперебороної сили, які унеможливлюють належне та своєчасне виконання господарських зобов`язань, наявність заборгованості інших суб`єктів господарювання перед відповідачем, відсутність вини відповідача, вказував на наявність підстав для звільнення відповідача від будь-якої відповідальності за порушення зобов`язання.

5.18. Встановлено, що при звільненні позивача з роботи 18.05.2022 відповідачем не здійснено виплату належних звільненому позивачу заробітку та компенсації за дні невикористаної відпустки.

5.19. Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

5.20. Разом з тим, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, та останній продовжує діяти станом на час звернення позивача до суду та розгляду судом даної справи.

5.21. При цьому, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX визначено особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону "Про правовий режим воєнного стану".

5.22. Так, частиною 3 статті 10 цього Закону передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

5.23. З наявних в матеріалах справи копій протоколу огляду місця події від 14.04.2022, протоколу допиту свідка від 14.04.2022 вбачається, що в період з 27.02.2022 по 03.04.2022 на території місцезнаходження ПП "Автомагістраль" в Вишгородському районі, Київської області, базувалися війська держави агресора - російської федерації, якими завдано підприємству майнової шкоди, що стало підставою для початку проведення досудового розслідування у межах кримінального провадження №000108 від 08.04.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

5.24. За таких обставин, враховуючи, що представником відповідача доведено, що порушення строків виплати належних позивачу при звільненні сум сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, зокрема, тимчасової окупації збройними силами держави агресора рф території місцезнаходження відповідача, що призвело до призупинення його діяльності, завдання останньому значної майнової шкоди, суд дійшов висновку, що відповідач підлягає звільненню від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків виплати належних звільненому позивачу сум у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та індексацій на підставі частини 3 статті 10 Закону № 2136-IX, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, не підлягають задоволенню.

(іv) Щодо вимог про стягнення вихідної допомоги

5.25. Також позивач просив стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у зв`язку із звільнений через невиконання чинного законодавства України про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати.

5.26. Так, частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено право працівника у визначений ним строк розірвати трудовий договір, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, а статтею 44 КЗпП України передбачено право працівника на виплату вихідної допомоги, у разі припинення ним трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору.

5.27. Натомість, відповідно до запису за № 26 в трудовій книжці позивача вбачається, що останній звільнений з роботи в ПП "Автомагістраль" за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, а не на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору.

5.28. При цьому, позивач у поданому позові правову підставу його звільнення з роботи не оспорював, будь-які позовні вимоги до відповідача з цього приводу у поданому позові не заявляв.

5.29. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. За правилами часини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Враховуючи, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка оплачені позивачем судовим збором у розмірі 992 грн 40 коп., судом відмовлено, тому понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

6.3. При цьому, ураховуючи, що судом задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати та компенсацію за невикористані дні відпустки, від сплати судового збору за які позивач звільнений при поданні позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вказані вимоги майнового характеру у розмірі 992 грн 40 коп.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд міста Житомира,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 , задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Автомагістраль на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 5 041 (п`ять тисяч сорок одна) гривень 67 коп. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 19 295 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 95 коп., з подальшим утриманням податків і обов`язкових платежів.

3. У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства Автомагістраль на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстроване місце проживання за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач:

Приватне підприємство Автомагістраль

зареєстроване місцезнаходження за адресою:

07351, Київська обл., Бучанський (Вишгородський) район,

с. Синяк, вул. Київська, 68

Головуючий суддя Костянтин ШАЛОТА