Єдиний унікальний номер: 448/318/22
Провадження № 2/448/281/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

28.11.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявленого позову та із урахуванням уточненої позовної заяви покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, відносився до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому кожен із них мав право на 1/3 частку у спірному будинковолодінні.

Покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її (позивачки) дідо - ОСОБА_3 , який за життя своїм майном не розпорядився. Стверджує, що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР спадщину після смерті останнього прийняла його дружина (її, позивачки, баба) ОСОБА_2 , вступивши в управління спадковим майном такого, а отже стала фактичним власником 2/3 часток спірного будинковолодіння.

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її (позивачки) баба ОСОБА_2 . Стверджує, що спадщину після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 прийняв її син (позивачки батько) ОСОБА_4 , факт прийняття ним спадщини стверджується спільним проживанням разом із спадкодавицею ОСОБА_2 , а отже останній став фактичним власником спірного будинковолодіння в цілому.

Покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її (позивачки) батько ОСОБА_4 . Стверджує, що вона (позивачка) як спадкоємиця першої черги спадкування за законом прийняла спадщину після смерті батька - спадкодавця ОСОБА_4 , факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Вказала, що інші спадкоємці за законом, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк на прийняття спадщини пропустили та до суду позиватись із заявою про продовження строку на прийняття спадщини не будуть.

Зазначила, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус рекомендував їй (позивачці) звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності.

З огляду на наведене, просить суд встановити факт родинних відносин, зокрема факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Стоянці Мостиського району Львівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її (позивачки ОСОБА_1 ) батьком; а також визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді від 14.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Романа Степановича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 21.07.2022р. прийнято до розгляду письмову заяву позивачки ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог (про зміну предмета позову, їх збільшення), подану в порядку ст.49 ЦПК України.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 07.11.2022 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справіта призначено справу до судового розгляду, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представлятиме представник - адвокат Голубінка Л.В. Так, представник позивачки - адвокат Голубінка Л.В. в судових засіданнях зазначила, що підтримує позовні вимоги своєї довірительки, просить розглядати справу за наявними матеріалами без участі позивачки, допитавши свідків.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву в якому зазначив, що не мають заперечень проти позовних вимог та просять розглядати справу у їх відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву -повідомлення №278/01-16 від 11.05.2022р.; копії сторінок із спадкової справи №133/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копії сторінок із спадкової справи №178/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68894772 від 05.05.2022р., згідно якої після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу №133/2020; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68894812 від 05.05.2022р., згідно якої після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд, були: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Мостиської міської ради Львівської області від 02.02.2022р.№110; свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 28.02.1992р., виданого голові колгоспного двору ОСОБА_2 , та копіями сторінок із погосподарських книг за 1986-1990рр., 1991-1995р. по селу Твіржа Яворівського (Мостиського) району, про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто кожен по 1/3 частці будинковолодіння АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 (діда позивачки).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

До складу даної спадщини входило право на 1/3 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_3 як члену колгоспного двору.

Спадкодавець ОСОБА_3 за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої старостою 2 Мостиської міської ради Львівської області від 03.02.2022р. №113, - після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в управління спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_2 (баба позивачки), яка здійснювала догляд за спірним житловим будинком, обробляла земельну ділянку та робила поточні ремонти.

У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що вона вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини.

Інших спадкоємці першої черги спадкування за законом, які б прийняли судом не встановлено.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець (баба позивачки) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не заявила про відмову від даної спадщини.

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_3 спадкове майно, в тому числі право на 1/3 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , успадкувала саме дружина спадкодавця - ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 стала фактичним власником 2/3 частки спірного будинковолодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2 (баби позивачки).

До складу даної спадщини входило право на 2/3 частки спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 (1/3 частка, що належала їй як члену колгоспного двору, + 1/3 частку, яку успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 ).

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном розпорядилася, а саме 06.03.2008 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Твіржанської сільської ради І.Городечна, яким усе своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 , 1959р.н. Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №113.

Позивачкою ОСОБА_1 надано суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт родинних відносин, а саме, що спадкоємець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Стоянці Мостиського району Львівської області є сином ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки, виданої старостою 2 Мостиської міської ради від 02.02.2022р.№110, станом на 1991р. у спірному будинковолодінні проживали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_4 , а відповідно до довідки №109 від 02.02.2022р. - на час смерті ОСОБА_2 разом з нею проживав її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до поданих письмових заяв-пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відомо, що померлі ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали в АДРЕСА_1 (на даний час Яворівського) району та були батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також матеріалами справи підтверджено та суд вважає доведеним факт того, що спадкоємець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Стоянці Мостиського району Львівської області є сином ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачці підстави для реалізації своїх права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Стоянці Мостиського району Львівської області є сином ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із копіями сторінок спадкової №178/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті останньої прийняв: її син ОСОБА_4 , який звернувсь в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 0,9111га, яка розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; приватизованої земельної ділянки площею 0,7628га, яка розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, ОСОБА_4 (батько позивачки) не заявив про відмову від даної спадщини.

Тобто, у відповідності до вимог ч.3 ст.1268, ст.1270 ЦК України, ОСОБА_4 (батько позивачки), вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері - спадкодавиці ОСОБА_2

Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині спадкодавиці ОСОБА_2 , та які б прийняли таку, судом не встановлено.

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавиці ОСОБА_2 спадкове майно, в тому числі право на 2/3 частку спірного будинковолодіння, успадкував саме її син (батько позивача) ОСОБА_4 .

Таким чином, батько позивачки - ОСОБА_4 став фактичним власником спірного будинковолодіння вцілому.

ІНФОРМАЦІЯ_5 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (батька позивачки).

До складу даної спадщини входило право на спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору, + 2/3 частки, які успадкував після смерті матері ОСОБА_2 ).

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Згідно із копіями сторінок спадкової №133/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після смерті останнього прийняла: позивачка (дочка) ОСОБА_1 , яка звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (отже факт прийняття нею спадщини підтверджується поданою нотаріусу заявою про прийняття спадщини) та отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 0,9111га, яка розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; приватизованої земельної ділянки площею 0,7628га, яка розташована на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Так, інші спадкоємці за законом ОСОБА_5 (дружина спадкодавця ОСОБА_4 ) та ОСОБА_6 (син спадкодавця), як вбачається із матеріалів справи, а саме копій сторінок спадкової справи №133/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - у встановлені законом строки не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , оскільки не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подали заяви, що на оформлення свої спадкових прав не претендують.

Позивачкою ОСОБА_1 надано до суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт їхніх родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_4 .

Так, із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , поданого позивачкою ОСОБА_1 , вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Артасів Жовківського району Львівської області, а її батьком у графі «батько» зазначений « ОСОБА_9 », а її матір`ю у графі «мати» зазначена « ОСОБА_5 ».

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , поданого позивачкою ОСОБА_1 , слідує, що вона після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 22.10.2019р., - ОСОБА_4 (батько позивачки ОСОБА_1 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті с.Твіржа Мостиський район Львівська область.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №722 від 12.10.2020року, - ОСОБА_4 на час смерті був зареєстрований та проживав в с.Твіржа Мостиського району Львівської області.

Відповідно до поданих письмових заяв-пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відомо, що померлий - спадкодавець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав в АДРЕСА_1 (на даний час Яворівського) району - є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Отже, поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також матеріалами справи підтверджено та суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Встановлення зазначеного факту родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачці підстави для реалізації своїх права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Отже, в силу вимог ст.1270 ЦК України, позивачка ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті батька - спадкодавця ОСОБА_4 .

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивачка не заявила про відмову від даної спадщини.

В той же час, через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин та відсутності правовстановлюючих документів на спірне майно, позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року.

З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4 ; копією свідоцтва про смерть спадкодавиці ОСОБА_2 ; копіями сторінок із спадкової справи №133/2020, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копіями сторінок із спадкової справи №178/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68894772 від 05.05.2022р., згідно якої після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу №133/2020; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68894812 від 05.05.2022р., згідно якої після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилась; довідкою Мостиської міської ради Львівської області від 02.02.2022р.№110; свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 28.02.1992р., виданого голові колгоспного двору ОСОБА_2 , та копіями сторінок із погосподарських книг за 1986-1990рр., 1991-1995р. по селу Твіржа Яворівського (Мостиського) району, про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р.; листом-повідомленням приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С від 29.11.2021. про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією паспорта позивачки; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_2 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, яке вона (позивачка) успадкував в порядку спадкування за законом після смерті батька - спадкодавця ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, ч.4 ст.206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с.Стоянці Мостиського району Львівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08.12.2022р.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка с.Артасів Жовківського району Львівської області; проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

Відповідач - Мостиська міська рада Львівської області, ; місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Яворівського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Яворівського району Львівської області.

Суддя Ю.В. Кічак