Провадження № 22-ц/802/1012/22 Категорія: 68 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 покликаючись на такі обставини.

З відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2009, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2016 було розірвано. Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З початку 2019 року донька проживає з ним та його цивільною дружиною і її батьками в квартирі по АДРЕСА_1 . У доньки є своя кімната, усе необхідне для навчання. Він та його цивільна дружина мають спільний бізнес, вони по кілька разів на рік їздять за кордон на відпочинок. У червні 2021 року за бажанням доньки він забезпечив відпочинок в Карпатах . За місцем проживання донька відвідує школу, у дворі будинку, у якому вони проживають, знаходиться стоматологічний кабінет та приймальня педіатра, тому це дуже зручно для дитини. Він з розумінням ставиться до прав матері та не заперечує щодо зустрічей та спілкування дитини з матір`ю, однак враховуючи що матір не має власного житла та заробітку, він бере на себе основну відповідальність за здоров`я, відпочинок та розвиток доньки, звернувся до суду з відповідним позовом та просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 та залишити за ним витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 вересня 2022 року позов задоволено.

Постановлено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком - ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 жовтня 2022 року відмовлено у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Зазначає, що суд не врахував наданих відповідачем доказів, а також не врахував інтересів малолітньої дитини при визначенні її місця проживання з батьком.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2009, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/812/16 від 24.03.2016 розірвано.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_1 вбачається, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З початку 2019 року малолітня ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_1 та його цивільною дружиною ОСОБА_7 у квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить батькам цивільної дружини позивача.

Відповідачем надано суду копії квитанцій про придбання одягу для доньки, оплати послуг масажу, відвідування спортзалу, психолога, лікарів, як доказу того, що вона як матір піклується про дитину та бере участь у її утриманні.

З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 3 від 06.01.2022 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 », вбачається, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за усною домовленістю між батьками залишилася проживати з матір`ю, але у грудні 2019 за власним бажанням перейшла проживати до батька. Малолітня ОСОБА_5 підтвердила, що бажає проживати разом із батьком, мати дитини не заперечує щодо цього, тому Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 .

З копії письмової заяви відповідача ОСОБА_3 на ім`я начальника Служби у справах дітей Луцької міської ради вбачається, що вона не заперечує щоб донька ОСОБА_5 проживала разом із батьком ОСОБА_1 .

Із оглянутої в судовому засіданні кримінальної справи № 161/6878/15-к (провадження № 1-кп/161/344/15) по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, випливає, що обвинувальний акт було скеровано до суду в зв`язку з нанесенням ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України було закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_3 від обвинувачення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 161/6306/19 (провадження № 3/161/1986/19) вбачається, що постановою Волинського апеляційного суду, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2020 у справі про адміністративне правопорушення № 161/20493/19 (провадження № 3/161/13/20), провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183-2 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Висновок суду про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10 з батьком ОСОБА_1 обгрунтований тим, що суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як вона вже досить тривалий час проживає разом із батьком та виявила таке бажання.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, яким врегульовано спірні правовідносини.

Зокрема, постановляючи рішення, місцевий суд не надав належної правової оцінки змісту наданого органом опіки і піклування висновку та беззастережно прийнявши до уваги побажання малолітньої ОСОБА_10 проживати з батьком, не з`ясував та не навів у рішенні мотивів, в чому саме полягають найкращі інтереси дитини ОСОБА_10 , та яким чином визначення місця проживання з батьком забезпечить дотримання інтересів дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Аналізуючи висновок органу опіки і піклування апеляційним судом встановлено, що у цьому висновку зазначені відомості , які не відповідають дійсності. Зокрема, у даному судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не працевлаштований, докази про його доходи в матеріалах справи відсутні, у той час як у висновку служба в справах дітей зазначає, що ОСОБА_1 є підприємцем.

Зазначаючи у висновку, що за місцем проживання батька створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку малолітньої ОСОБА_10 , орган опіки не врахував, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить батькам його нинішньої цивільної дружини. З наведеного слідує висновок, що ОСОБА_1 не докладав зусиль в облаштуванні цієї квартири та не створював умов для належного виховання та проживання дитини саме в цій квартирі, у якій він і сам проживає без реєстрації місця проживання чи перебування.

Висновок про те, що орган опіки і піклування врахував вік та інтереси дитини носить декларативний характер, оскільки служба в справах дітей не зазначила, які саме інтереси дитина вона врахувала.

Також в даному засіданні відповідач пояснила, що написавши заяву на прохання органу опіки і піклування про те, що вона не заперечує щоб дочка проживала з батьком, вона лише підтвердила фактичну обставину того, що вона та батько дитини на той час погодили місце проживання малолітньої ОСОБА_10 , тому звернення позивача з даним позовом до суду стало для неї несподіванкою.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив, що основною причиною звернення з таким позовом до суду стало те, що за наявності рішення суду про визначення місця проживання дитини з ним, у нього відпаде потреба звертатись до матері за одержанням згоди на вивезення дитини за кордон на відпочинок, пояснивши , що за останні чотири роки він приблизно чотири рази їздив на відпочинок за кордон, тобто, така згода надана була. Тим самим він спростував наведені ним в позовній заяві доводи про те, що він по декілька разів на рік разом з донькою їздить на відпочинок за кордон. Позивач не подав доказів про те, що одержання згоди матері на вивезення дитини за кордон було утруднене, або що дозвіл на вивезення дитини за кордон він отримував в судовому порядку. За таких обставин, звернення до суду з даним позовом не має на меті захист інтересів дитини, оскільки такі інтереси матір`ю порушені не були.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При з`ясуванні відношення батька до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він не вважає за доцільне аналізувати уподобання доньки у виборі продуктів харчування та привчати її до культури харчування з урахуванням іі стану здоров`я та певних вад кишково-шлункового тракту, у той час як вона потребує ощадливого харчування. Також з його пояснень вбачається, що він вважає прийнятною недисциплінованість дівчинки при відвідуванні додаткових занять, у яких вона мала успіхи - танці, плавання, іноземна мова і які вона припинила відвідувати.

На думку апеляційного суду такі дії не сприяють всесторонньому та гармонійному розвитку дитини та можуть принести їй шкоду.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим щодо відповідності інтересам малолітньої ОСОБА_10 визначення іі проживання з батьком.

Щодо висновків судупершої інстанції про врахування висловленого побажання малолітньої ОСОБА_10 проживати з батьком апеляційний суд зазначає таке.

У мотивувальній частині рішення суд першої інстанції вибірково оцінив пояснення малолітньої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні 08 серпня 2022 року пояснила, що на вихідні вона їздить ночувати до мами, вони разом проводять час, ходять на розваги, повідомила про те, що вона хоче проживати з татом, однак, може погодитись проживати із мамою, про те, що вона після початку навчання у школі перейде на проживання до мами, оскільки школа розташована неподалік маминої квартири і їй зручніше добиратись до школи. Дівчинка повідомила, що упродовж шести років відвідувала народні танці та упродовж чотирьох років - бальні, ходила в басейн, однак припинила заняття, бо вже не хочеться займатись, і їй не подобається відношення до неї викладачів. Також пояснила, що захотіла проживати з батьком, бо з мамою стався конфлікт (не уточнювала який), але із татом в неї виникають конфлікти. Із вчителями в неї також виникають конфлікти, які залагоджує мама.

З пояснень малолітньої ОСОБА_10 вбачається, що вона прихильна і до батька і до матері, та що вона комфортно почувається як проживаючи з батьком, так і проживаючи з матір`ю. Ій подобається переїзджати від матері до батька і навпаки, до того ж, ніхто їй в цьому не перешкоджає.

Незважаючи на це, суд першої інстанції безпідставно надав перевагу батькові, при цьому, визначаючи місце проживання дитини з батьком, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не має самостійного доходу, не проявляє достатньої принциповості до побажань дитини щодо навчання, харчування , відвідування додаткових занять з метою її всестороннього розвитку. Доводи позовної заяви про те, що позивач має власний бізнес та дохід не підтверджені жодним и доказами. Аргументи позовної заяви про те, що малолітня ОСОБА_5 відвідує школу за місцем проживання батька не відповідають дійсності, оскільки в даному судовому засіданні встановлено, що школа, яку відвідує дитина, знаходиться за місцем проживання матері, і саме тому дитина у суді першої інстанції пояснила, що з початком навчального року збиралась переїхати до матері.Апеляційним судом встановлено, що після ухвалення судом рішення малолітня ОСОБА_5 перейшла проживати до матері ОСОБА_3 і проживаю з нею на даний час.

Висновок суду про придбання позивачем об`єкта нерухомості - житла для доньки не відповідають змісту наданого позивачем на підтвердження цієї обставини документу. Зокрема, з додаткової угоди до договору купівлі-продажу майнових прав № 82/3-ДТ-МП від 28.07.2021 вбачається, що з однієї сторони продавець ТзОВ «ЖК ДРІМ Таун» та з другої сторони громадянка ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , від імені якого діють її батьки, уклали угоду про наміри набуття у власність об`єкта нерухомості, при цьому на малолітню ОСОБА_11 у рівній частці із ОСОБА_7 покладено обов`язок по сплаті коштів та відповідальність за невиконання зобов`язань. Самого Договору купівлі-продажу майнових прав позивач не подав при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції.

Доводи позивача про те, що позивач не має житла та заробітку спростовується наданою відповідачем копією трудової книжки, з якої вбачається, що починаючи з 2004 року, після закінчення університету, офіційно працевлаштована до сьогоднішнього дня, довідкою з місця роботи - ПАТ «Луцьк Фудз» , довідкою про доходи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 у 2021 році нараховано дохід у розмірі 276224.30 грн. З будинкової книги та свідоцтва про право власності на квартиру вбачається, що відповідачка є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

Встановлені судом обставини справи свідчать про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень та безпідставність його доводів про те, що визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_10 з ним забезпечить дотримання найкращих інтересів дитини та що він має можливості створити дитині умови для виховання та розвитку.

Суд першої інстанції пославшись на висновки Верховного Суду справі № 377/128/18 від 14 лютого 2019 року та у справі № 14-327цс18 від 17 жовтня 2018 року залишив поза увагою те, що у даній справі не встановлено обставин, про які зазначено у наведених постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, тому на підставі статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги на підставі статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 гривні та 10000 грн на професійну правничу допомогу.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу суд враховує зміст Договору про надання професійної правничої допомоги від 19 квітня 2022 року, предметом якого є надання професійної правничої допомоги ОСОБА_3 , прибутковий касовий ордер, згідно з яким ОСОБА_3 сплатила адвокату Лавренчуку О.В. 10 000 грн фіксованої суми гонорару згідно з Договором про надання професійної правничої допомоги. З огляду на характер спору, значимість справи для відповідача, кількість проведених судових засідань та обсяг наданої правничої допомоги апеляційний суд вважає надану допомогу та витрати реальними та доцільними.

Виходячи з приписів частини 6 статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

З матеріалів справи вбачається, що докази щодо надання професійної правничої допомоги та про оплату витрат були подані до суду першої інстанції, суд повідомляв позивача про надходження заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу, сплачені при розгляді справи судом першої інстанції, однак позивач ОСОБА_1 не висловлював своїх заперечень щодо розміру сплаченого гонорару ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2022 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 00 грн втрат за надання професійної правничої допомоги та 1362 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: