Номер провадження: 22-ц/813/8354/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Полікарпова О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді Полікарпової О.М.,

суддів: Базіль Л.В., Воронцової Л.П.,

за участю секретаря Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Курило Вікторії Григорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Центр Аграрних Систем», ДП «Сетам», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович, ОСОБА_2 , ТОВ "Сегура-Капітал", про визнання недійсними електронних торгів, протоколу їх проведення, акту про реалізацію предмета іпотеки, договору купівлі-продажу квартири та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна,

встановив

10 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, яку оскаржуваною ухвалою залишено без розгляду.

23 вересня 2022 року на засобами поштового зв`язку адвокатом Курило В.Г. від імені ОСОБА_1 було направлено апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій адвокат просить ухвалу скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги скаржник мотивувала тим, що суд першої інстанції повідомив про час та місце судового розгляду тільки одного представника позивача, при цьому адвокат, яким було подано позов у даній справі, про судове засідання не був повідомлений, не повідомлена про дату засідання і позивач.

Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що розгляд даної справи не є невідкладним, а отже, з огляду на введення на території України воєнного стану, вона мала бути відкладена.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст. 361 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача, неявка якого перешкоджає розгляду справи, завчасно, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з`являвся, відомостей про причину неявки до суду і поважність причини неявки до суду сторона позивача не надала.

Відповідно до ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.5 ч.3 ст 2 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст. ст 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності. В цьому контексті повторна неявка належним чином повідомленого позивача є конклюдентними діями, якими робиться заява про залишення позову без розгляду, а також є правовим наслідком нездійснення позивачем права брати участь у судовому засіданні. Таким чином законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився у судове засідання, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Отже, правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17, від 10 лютого 2022 року в справі № 756/16448/18, від 30 червня 2022 року в справі №461/1190/21.

Частинами 1,2 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначаються Цивільним кодексом України. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, в судові засідання призначені на 26.07.2022 року та 07.09.2022 року адвокат Лях Р.М. повідомлений належним чином, про свідчать відмітка про ознайомлення з матеріалами справи (т. 1, а.с.243) та розписка про повідомлення представника про дату судового засідання (т. 1, а.с.250). Про поважність причин пропуску судових засідань суду не повідомлено, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача або представника позивача до суду не надходили.

Поряд з цим, апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, звертає увагу на відсутність у них жодних доказів наявності у адвоката Ляха Р.М. повноважень на представництво ОСОБА_1 , а відтак констатує, що у даному випадку не дотримано умов передбачених ст. 64 ЦПК України, тож повідомлення Ляха Р.М. про дати судових засідань, призначених на 26.07.2022 року та 07.09.2022 року не може вважатись повідомленням позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів повідомлення сторони позивача про дату, час та місце розгляд, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність обставин, зазначених у п. 3, ч. 1, ст. 257 ЦПК України, є таким, що суперечить матеріалам справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Іншим доводам апеляційної скарги апеляційний суд не надає оцінки, з огляду на встановлену невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що, відповідно до ч.3 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направленню справи для продовження розгляду.

Таким чином, у зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які є безумовною підставою для її скасування, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката Курило Вікторії Григорівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду О.М. Полікарпова

Л.В. Базіль

Л.П. Воронцової