Справа №489/244/21
Провадження №2/489/151/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив: визнати незаконним та скасувати наказ № 1 К/ТР від 04.01.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі в Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного бізнесу на посаді старшого майстра; стягнути з Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 16963,22 грн. з утриманням податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; стягнути з Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення; стягнути з Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.1998 ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого майстра кулінарного відділення професійного технічного училища № 24. З 15 березня 2006 року ПТУ № 24 перейменовано в Миколаївський професійний ліцей торгівлі та ресторанного сервісу. 04 січня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності штату. Дане звільнення є незаконним, та є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. ОСОБА_1 письмово не було попереджено про звільнення, жодної вакантної посади на підприємстві їй не пропонувалося. При звільненні відповідач відмовився надавати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за 2 попередніх місяці, надавши лише лист розрахунок при звільненні, згідно якого заробітна плата за грудень 2020 становить 16963,22 грн. Таким чином, середня заробітна плата за відпрацьований грудень 2020 перед звільненням становить 771,06 грн. В день звільнення роботодавцем незаконно не було проведено з позивачкою повного розрахунку при звільненні.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що штат працівників у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу визначається відповідно до Типових штатних нормативів професійно технічних навчальних закладів, затверджених наказом МОН України від 06.12.2010 № 1204. Доведений до ліцею штатний розпис, складений станом на 01.09.2020, не передбачає наявність посади старшого майстра на 2020/2021 навчальний рік. У зв`язку з чим, 04.11.2020, на виконання вимог ст.. 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 було повідомлено про такі зміни у штатному розписі, запропоновано вакантну посаду майстра виробничого навчання та попереджено про наступне вивільнення за 2 місяці до фактичного оформлення звільнення. 04 листопада 2020 року, після остаточного встановлення дійсного факту, що в ліцеї має місце зміни в організації виробництва, оформлено наказ керівника навчального закладу щодо попередження ОСОБА_1 про скорочення чисельності та штату працівників. 04 січня 2021 року оформлено наказ про звільнення працівника ОСОБА_1 та 21 січня 2021 року виплачено останній всі суми, належні при звільненні у розмірі 13655,39 грн. Лише у січні 2021 року до органу державної казначейської служби від Управління освіти Миколаївської міської ради було надано тимчасовий кошторис в рамках якого здійснено фінансування видатків навчального закладу, у тому числі і виплати звільненому працівнику ОСОБА_1 . Позивачці, 26 лютого 2021 року було виплачено середній заробіток за весь час затримки з 04.01.2021 по день фактичного розрахунку 21.01.2021 у сумі 6372,45 ( з урахуванням видатків і зборів: 5129,82 грн.).

Ухвалою суду від 20.01.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Сторони у судове засідання не з`явились.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 працювала на посаді старшого майстра відділу Професійного технічного училища № 24 м. Миколаєва з 01 вересня 1998 року на підставі наказу № 95 К від 01.09.1998, що підтверджується випискою з трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 .

15 березня 2006 року Професійне технічне училище № 24 перейменовано на Миколаївський професійний ліцей торгівлі та ресторанного сервісу.

Штат працівників у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу визначається відповідно до Типових штатних нормативів професійно технічних навчальних закладів, затверджених наказом МОН України від 06.12.2010 № 1204.

Згідно штатного розпису на 2020 - 2021 рік, затверджений заступником начальника управління освіти Миколаївської міської ради Івановою Л.І. від 04.09.2020, станом на 01.09.2020 в Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу відсутня посада - старший майстер відділу.

Відповідно до наказу Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу від 04.11.2020 № 163/О, зобов`язано персонально попередити про вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, не пізніше ніж за два місяці до звільнення працівника старшого майстра ОСОБА_1 , одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникові іншу роботу на такі вакантні посади у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу: майстер виробничого навчання.

Відомості про ознайомлення ОСОБА_2 з вказаним наказом відсутні.

Проте, 04 листопада 2020 року відповідальною особою за відділ кадрів ОСОБА_3 у присутності в.о. директора Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу ОСОБА_4 та методиста ліцею ОСОБА_5 складено Акт про те, що 04.11.2020 ОСОБА_1 , яка займає посаду старшого майстра ліцею відмовилася від ознайомлення з наказом № 163/О від 04.11.2020 щодо попередження про скорочення чисельності та штату. ОСОБА_1 була персонально попереджена про звільнення з підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України 04.11.2020 о 14:00 год. в кабінеті відповідальної за відділ кадрів. ОСОБА_1 відмовилася від запропонованої їй посади майстра виробничого навчання.

06 листопада 2020 року за вих. № 01-30/278 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) направлено попередження про скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, одночасно із запропонуванням працівникові іншу роботу на вакантну посаду у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу, а саме майстер виробничого навчання.

З трекінгу відправлення на сайті Укрпошта, вбачається, що ОСОБА_1 дане попередження не отримувала.

Як вбачається з наказу Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу № 1 К/ТР від 04.01.2021, ОСОБА_1 звільнено з 04 січня 2021 року з посади старшого майстра на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У день звільнення працівника видати належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення та провести повний розрахунок (ст.. 47 КЗпП України). Відповідно до ст.. 44 КЗпП України звільненому працівнику виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

При цьому, учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

При цьому судом враховується, що в силу ст. 42 КЗпП України, переважне право й перевага в залишенні на роботі враховуються за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду, або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані. В даному ж випадку, скороченню підлягала посада комерційного директора, яку і займала позивач.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

У відповідності до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне і вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу від 04.11.2020 № 163/О, зокрема, зобов`язано запропонувати ОСОБА_1 вакантну посаду майстра виробничого навчання у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу.

З акту від 04.11.2020 про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом № 163/О від 04.11.2020 щодо попередження та скорочення, вбачається, що 04.11.2020 о 14:00 год. в кабінеті відповідальної за відділ кадрів, ОСОБА_1 відмовилася від запропонованої їй посади майстра виробничого навчання.

Суд приходить до висновку, що звільнення позивачки відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства та процедури звільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату роботодавця.

Позивачку було завчасно попереджено про наступне вивільнення. У письмовому попередженні про скорочення штату працівників, позивачку було повідомлено, що вакантна посада, яку вона може обіймати у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу відсутня.

Даних щодо наявності вакантних посад у Миколаївському професійному ліцеї торгівлі та ресторанного сервісу, на момент звільнення позивачки, суду не надано.

Оскільки у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме - скорочення чисельності штату працівників, а саме посада позивача, остання своєчасно попереджалася про наступне вивільнення, з моменту такого попередження і до дати звільнення інша робота чи посади їй не пропонувались у зв`язку з відсутністю такою посади.

Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачці за її кваліфікацією та освітнім рівнем, тому суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу № 1 К/ТР від 04.01.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого майстра на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно положень п. 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу від 26.02.2021 за вих. № 1, 21 січня 2021 року ОСОБА_1 виплачені всі суми належні при звільненні у розмірі 13655,39 грн. Період затримки виплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні з 05.01.2021 по 21.01.2021. 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 виплачений середній заробіток за час затримки з 04.01.2021 по день фактичного розрахунку 21.01.2021 у сумі 6372,45 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими листами та відомостями про виплати заробітної плати ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, та обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення його на роботі. Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Інші доводи позивачки цих висновків не спростовують. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївського професійного ліцею торгівлі та ресторанного сервісу про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Миколаївський професійний ліцей торгівлі та ресторанного сервісу, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40, корп. 6, 6.

Повний текст судового рішення складено «22» грудня 2022 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева