ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7034/22 Справа № 428/7475/21 Суддя у 1-й інстанції - Шубочкіна Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 428/7475/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, Комунальне підприємства «Сєвєродонецькліфт»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фоменко Денис Андрійович, на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Шубочкіною Т.В. у м. Сєвєродонецьку Луганської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 квітня 2021 у справі № 428/9773/20 позивача поновлено на посаді генерального директора Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» з 04 листопада 2020 року.

З метою створення уявної видимості виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 квітня 2021 року, керівником ВЦА міста Сєвєродонецька Луганської області видано розпорядження № 654 від 07 травня 2021 року «Про поновлення на посаді генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 ».

Проте, позивач не був допущений відповідачами до фактичного виконання трудових обов`язків, оскільки йому не було надано реальну можливість виконання обов`язків генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт», установчі документи, печатки, штампи підприємства не передавались позивачу.

Окрім того, з метою недопущення позивача до виконання обов`язків генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт», керівник Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області видав розпорядження № 655 від 07 травня 2021 року, яким вніс зміни до розпорядження міського голови № 123 від 21 березня 2019 року «Про припинення Контракту про призначення директора комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт», а саме визнав такими, що втратили чинність друге та третє речення пункту 2 розпорядження міського голови № 123 від 21 березня 2019 року.

07 травня 2021 року керівник Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області, за відсутності правових підстав, видав ще одне розпорядження № 657 «Про переведення в простій», яким зобов`язав перевести в простій генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 з 11 травня 2021 року.

Також з метою недопущення позивача до роботи, керівник Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області видав розпорядження від 07 травня 2021 року № 656, яким зобов`язав скоротити посаду генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт» з 08 липня 2021 року та ініціював процедуру звільнення позивача згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скороченням штату) та в подальшому видано розпорядження керівника Сєвєродонецької ВЦА від 08 липня 2021 року № 1156 «Про припинення контракту з генеральним директором комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 ».

Отже, як вважає позивач, порушення чинного законодавства України, допущені при поновленні позивача на роботі за рішенням суду та в подальшому звільненні згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, є беззаперечними підставами для відновлення порушених трудових прав позивача, шляхом поновлення його на попередній роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 655 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 21 березня 2021 року № 123».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 657 «Про переведення в простій».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 08 липня 2021 року № 1156 «Про припинення контракту з генеральним директором КП «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 »

Визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» від 08 липня 2021 року №1/ок.

Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» з 09 липня 2021 року;

Стягнути з Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 09 липня 2021 року по дату прийняття судового рішення у справі.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 листопада 2021 року та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач був прийнятий на посаду керівника КП «Сєвєродонецькліфт», та відповідно до умов Контракту від 22 березня 2019 року, яким визначено його права та обов`язки як «Керівника» КП «Сєвєродонецькліфт», на засадах єдиноначальності здійснював безпосереднє керівництво підприємством. Незаконне звільнення позивача з посади керівника КП «Сєвєродонецькліфт» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, які відповідачі помилково пов`язують із затвердженням нової редакції Статуту підприємства, в якій, серед іншого, було змінено назву керівної посади «генеральний директор», які обіймав позивач, на нову назву «директор», на яку було прийнято іншого працівника; висновок суду про максимальне дотримання відповідачами процедури виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі є помилковим, оскільки для виконання рішення суду недостатньо лише видання наказу про поновлення, позивач не був допущений до фактичного виконання обов`язків керівника КП, які він виконував до звільнення, відповідачі позивачу не передали установчі документи, печатки, штампи, не внесли зміни до Статуту підприємства щодо поновлення керівної посади «генеральний директор», не здійснили державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно поновленого судом на посаді генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 .

Зауважує на тому, що аналіз законодавства, що регулює порядок створення та діяльності військово-цивільних адміністрацій свідчить про те, що вони утворюються для виконання повноважень органів місцевого самоврядування та здійснюють на цих територіях повноваження відповідних органів місцевого самоврядування, а суд не звернув увагу, що розпорядженням № 742 від 16 квітня 2021 року внесено зміни до розпорядження міського голови від 29 січня 2019, року яке є актом одноразового застосування та вичерпало свою дію фактом його виконання.

Переведення позивача у простій за обставин одночасного існування на підприємстві посад «директора» та «генерального директора» не передбачене ст. 34 КЗпП, і переведення позивача з покладенням на нього не передбачених контрактом обов`язків без його згоди є неможливим.

Суд не з`ясував можливості створити умови для виконання рішення суду відповідачами, які не вчинили дій щодо звільнення особи, яка виконувала обов`язки керівника КП «Сєвєродонецькліфт» на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України, отже, виконання рішення суду є незакінченим та відповідачами не дотримано вимоги ст. 40, 42 та 49-2 КЗпП, оскільки відповідачами не пропонувалася позивачу посада директора підприємства, яку він обіймав до незаконного звільнення відповідно до своєї кваліфікації та його переважне право на залишення на роботі, в тому числі його продуктивність праці та кваліфікація, безперервний стаж роботи на підприємстві, навчання у вищому учбовому закладі без відриву від виробництва.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як установлено судом і підтверджено матеріалами справи, 29 квітня 2021 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області винесено рішення по справі № 428/7475/21 за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військово цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт», яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені і його поновлено на посаді генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт».

На виконання рішення суду було видано розпорядження керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 654 «Про поновлення на посаді генерального директора Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 ». З вказаним наказом позивача ознайомлено 07 травня 2021 року, що підтверджується його власним підписом.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 656 посада генерального директора Комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» скорочена з 08 липня 2021 року.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 655, внесено зміни до розпорядження міського голови від 21 березня 2019 року № 123, а саме друге та третє речення пункту 2 розпорядження міського голови від 21 березня 2019 року № 123 «Про припинення Контракту про призначення директора комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» та переведення ОСОБА_1 на посаду генерального директора комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт».

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 657, генерального директора комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт» Шерстюка Дмитра Анатолійовича переведено в простій з 11 травня 2021 року.

Розпорядженням керівника Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 08 липня 2021 року № 1156 «Про припинення контракту з генеральним директором КП «Сєвєродонецькліфт» контракт, укладений із ОСОБА_1 припинений з 08 липня 2021 року. Наказом КП «Сєвєродонецькліфт» №1/ок від 08 липня 2021 року звільнено генерального директора ОСОБА_1 з 08 липня 2021 року за п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно контракту про призначення генерального директора комунального підприємства «Сєвєродонецькліфт», укладений між в.о. міського голови, секретарем міської Ради Ткачуком В.П. та ОСОБА_1 від 22 березня 2019 року останній призначений на посаду генерального директора підприємства строком на 10 років. В контракті визначені відповідні права та обов`язки генерального директора. Пунктом 5.2 даного контракту передбачено, що контракт припиняється у порядку, визначеному чинним законодавством та рішеннями Сєвєродонецької міської ради. Наступний пункт контракту передбачає звільнення з посади керівника підприємства на підставі рішення Наглядової Ради.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що листами Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 року № 1106, від 27 травня 2021 року № 1474, від 11 червня 2021 року № 1803, від 17 червня 2021 року № 1911, від 24 червня 2021 року № 2163, від 01 липня 2021 року № 2287, від 08 липня 2021 року № 2536 ОСОБА_1 додатково попереджено про звільнення, що підтверджується поштовими повідомленнями, а тому відповідачами були здійснені всі заходи для своєчасного повідомлення позивача про наступне звільнення та Сєвєродонецька міська ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області вправі самостійно визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис КП «Сєвєродонецькліфт», і на підприємстві дійсно відбулося скорочення чисельності працівників, що стало підставою для звільнення ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді звільненого за скороченням штату генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт», яке той вважає незаконним, оскільки відповідачами не допущено позивача до фактичного виконання обов`язків керівника КП, не пропонувалась посада директора підприємства, з якої мав бути звільнений на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України інший працівник і яку позивач повинен був обіймати відповідно до своєї кваліфікації; відповідачами не враховувалось переважне право позивача на залишення на роботі, в тому числі його продуктивність праці та кваліфікація, безперервний стаж роботи на підприємстві, навчання у вищому учбовому закладі без відриву від виробництва.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

В постанові від 18 жовтня 2017 року по справі № 6-1723цс17 Верховний Суд України вказав, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Роботодавець вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, а обговорення питання доцільності скорочення лежить поза межами компетенції суду (Постанова ВС від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17).

Довід апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу, що позивач був прийнятий на посаду керівника КП «Сєвєродонецькліфт» та відповідно до умов Контракту від 22 березня 2019 року, яким визначено його права та обов`язки як «Керівника» КП «Сєвєродонецькліфт», на засадах єдиноначальності здійснював безпосереднє керівництво підприємством, і незаконне звільнення позивача з посади керівника КП «Сєвєродонецькліфт» за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, які відповідачі помилково пов`язують із затвердженням нової редакції Статуту підприємства, в якій, серед іншого, було змінено назву керівної посади «генеральний директор», яку обіймав позивач, на нову назву «директор», на яку було прийнято іншого працівника, є помилковим, з огляду на наступне.

Суд керується такими засадами цивільного судочинства як диспозитивність, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (частини перша статті 13 ЦПК України).

Обраний учасником справи спосіб захисту має бути ефективним.

Предметом спору в даній справі є належне виконання відповідачами рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 квітня 2021 року у справі № 428/9773/20 про поновлення позивача на посаді генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт», на виконання чого, як вірно встановлено судом, відповідачами видано відповідні розпорядження Сєвєродонецької міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області від 07 травня 2021 № 654 про поновлення ОСОБА_1 з 04 листопада 2020 року на посаді генерального директора.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про фактичне недопущення позивача до виконання обов`язків керівника комунального підприємства та обмеження його повноважень як керівника розпорядженням ВЦА, що свідчить про неналежне виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки станом на час виконання рішення суду по справі № 428/9773/20 діючим був Статут КП «Сєвєродонецькліфт», затверджений розпорядженням керівника ВЦА від 31 серпня 2020 року № 153, відповідно до якого оперативне управління підприємством здійснює директор (а.с.50-58).

Посилання скаржника на необхідність звільнення директора на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України задля належного виконання рішення суду та фактичного допуску позивача до керівництва підприємством не ґрунтується на вимогах вказаної норми, якою передбачене як підставу для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Оскільки посаду «генерального директора» скорочено та введено нову посаду «директор», яку позивач не обіймав, то відсутні підстави для звільнення іншої особи з посади та поновлення позивача на такій посаді.

До того ж, рішенням суду позивача не поновлено на посаді «директора», а поновлено на посаді «генерального директора», що і виконано відповідачами.

Є також помилковими доводи апеляційної скарги представника позивача про неналежне виконання відповідачами рішення суду про поновлення на роботі з огляду на невнесення змін до Статуту підприємства щодо поновлення керівної посади «генеральний директор», нездійснення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно поновленого судом на посаді генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт» ОСОБА_1 , оскільки при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення за конкретних обставин та дотримання відповідної процедури.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, провадження № 61-393св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, провадження № 61-8393св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Тому на підставі рішення суду про поновлення позивача на посаді генерального директора комунального підприємства у відповідачів були відсутні підстави для внесення відповідних змін до Статуту підприємства, Державного реєстру підприємств та відомостей про ОСОБА_1 як керівника підприємства.

Не спростовують помилкові доводи апеляційної скарги і правильних висновків суду щодо необґрунтованості позовних вимог про переведення позивача у простій, оскільки статтею 34 КЗпП України визначено простій як зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

За умови існування у підприємства відповідача передбаченої Статутом посади директора як керівника комунального підприємства та посади генерального директора, яку введено до штатного розпису виключно для виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника, вбачається наявність саме умов організаційного характеру, що унеможливлюють виконання таким працівником обов`язків керівника підприємства шляхом його допуску до виконання таких обов`язків.

Намагання скаржника довести неможливість внесення відповідачем Сєвєродонецькою міською ВЦА Сєвєродонецького району змін до розпорядження про призначення на посаду генерального директора КП «Сєвєродонецькліфт» щодо обмеження повноважень позивача як керівника підприємства не впливає на правильне вирішення спору.

При цьому факт звільнення позивача у зв`язку із скороченням штату та наступне поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду не позбавляють підприємство права повторно оголосити позивачу відразу після поновлення його на роботі про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади.

Аргументи позивача про неможливість його повторного звільнення внаслідок недопущення до керівництва підприємством на виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки на виконання рішення суду, яким встановлено порушення процедури звільнення ОСОБА_1 , відповідачами під час звільнення 08 липня 2021 року дотримано цю процедуру, завчасно повідомлено про майбутнє вивільнення та протягом усього часу пропонувалися пропозиції вакансій задля працевлаштування позивача та реалізації його права на працю, що вірно встановлено судом.

Проте позивач не згоден з таким, оскільки помилково вважає належним виконанням рішення суду про поновлення його на роботі лише поновлення його на посаді керівника підприємства, яким наразі є директор і яку посаду він не обіймав, шляхом внесення відповідних змін щодо скороченої посади генерального директора до Статуту, Реєстру підприємств, звільнення директора та шляхом фактичного допуску до керівництва комунальним підприємством.

Оскільки посада, яку обіймав позивач скорочена, то відсутні підстави для застосування положень статті 42 КЗпП України та врахування його переважного права на залишення на роботі, отже посилання скаржника на неврахування відповідачами його продуктивності праці та кваліфікації, безперервного стажу роботи на підприємстві, навчання у вищому учбовому закладі без відриву від виробництва.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Фоменко Денис Андрійович, залишити без задоволення залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 листпада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: