Справа № 461/2377/18
Провадження № 8/461/1/22
20.06.2022 року місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
Головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,
представника третьої особи Чижович І.З.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовною заявою
Львівської міської ради
номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )
третя особа на стороні позивача:
Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку
Львівської міської ради
третя особа на стороні відповідача:
номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )
про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації,
Суть питання, яке вирішується судом, позиції сторін та учасників справи.
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, згідно якої просить переглянути за нововиявленими обставинами судове рішення у справі № 461/2377/18 за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації. Також просить ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності в повному обсязі.
Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у даній справі № 461/2377/18 позов Львівської міської ради задоволено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року залишено без змін.
Вказує, що згідно вищевказаного рішення Львівського апеляційного суду, колегія суддів не погодилися із висновком місцевого суду про те, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності в особи титулу власника, а відтак положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна повинно застосовуватись в порядку, визначеному законодавством.
Зазначає, що суд вказав наступне:
"За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
При цьому в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, позовна давність починає обчислюватися з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини."
Заявниця вважає, що на час розгляду справи № 461/2377/18 ні Галицькому районному суду м. Львова, ні Львівському апеляційному суду не були відомі наступні істотні для справи обставини:
-рішенням Львівської міської ради № 1100 від 07.12.2007 затверджено Положення про управління комунальної власності Львівської міської ради та його підрозділи у новій редакції. Цим положенням визначено виключну компетенцію управління майном комунальної власності територіальної громади міста Львова на структурний підрозділ Львівської міської ради - управління комунальної власності.
-Розділом 4 зазначеного Положення (Компетенція управління) визначено повноваження, надані управлінню комунальної власності Львівської міської ради, в тому числі: п. 4.4 здійснення контролю за обліком, інвентаризацією майна , що належить до комунальної власності міста, його використанням і збереженням; та п. 4.6 надання в оренду комунального майна у порядку, встановленому міською радою; здійснення обліку орендних платежів та контролю за їх надходженням.
Також, заявниця вказує, що на її запит стосовно вчинених дій щодо спірних нежитлових приміщень в період з 2012 року по квітень 2015 року, Львівська міська рада надала відповідь листом від 12.11.2021 № 2302-вих-106392, що вони, як орендодавець, мали право (можливість), а не обов`язок здійснювати відповідні дії.
Таким чином, заявниця вважає, що зазначена вище істотна обставина доводить факт пропуску позивачем строку позовної давності у даній справі, адже як вбачається з листа від 12.11.2021, Львівська міська рада могла довідатись про порушення своїх прав щодо спірних нежитлових приміщень та заявити до неї позов ще починаючи з 05.06.2012, коли витребуване майно перейшло у її власність, проте жодних дій для цього не здійснювала.
При цьому, враховуючи звернення з позовом до неї у квітні 2018 року, заявниця вважає, що строк позовної давності є пропущеним, про що заявлено ще у відзиві на позов від 14.08.2018, однак істотні для доведення цієї обставини докази були виявлені лише зараз.
У зв`язку з вищевикладеним, вимоги заяви просить задовольнити.
Представник заявника в ході розгляду справи, підтримала заяву, з мотивів наведених у ній.
Представник відповідача в ході розгляду справи, заяву заперечив, вказуючи на її необґрунтованість.
Представник третьої особи ФОП ОСОБА_2 Рак П.П. в ході розгляду справи, заяву підтримав.
Представник третьої особи Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Чижович І.З. в судовому засіданні, заяву заперечила з підстав її необґрунтованості. Крім цього, представник третьої особи подала відзив на заяву, який підтримала в судовому засіданні.
В судове засідання 20 червня 2022 року представники заявника, позивача та третьої особи ФОП ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно положень ст. 429 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості учасникам справи в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду заяви та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд заяви у відсутності представників заявника, позивача та третьої особи ФОП ОСОБА_2 є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
При цьому, оцінюючи можливість розгляду заяви за відсутності учасників процесу, які не з`явились на розгляд справи, суд також враховує і те, що судові засідання з розгляду заяви неодноразово відкладались саме за клопотанням осіб (учасників), які не прибули у судове засідання. Водночас, наведені учасники висловили своє відношення до заяви, а також мали таку можливість в процесі її розгляду.
Крім цього, суд враховує, що в попередньому судовому засіданні ними було висловлено свої позиції щодо заяви.
Указом № 64/2022 Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.
Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану
1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.
Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану
1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану
1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.
Мотиви та висновки суду, обставини встановлені під час судового розгляду та докази у справі, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 423 Цивільного процесуального кодексу України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно ч. 2 ст. 423 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку нововиявленими обставинами» визначено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1, 2, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.
Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ч.2 ст.423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом, а також якщо обставини, визначені ч.2 ст.423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст. ст. 424, 425 ЦПК України.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Нововиявлені обставини повинні бути істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору, вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. При цьому наведений перелік підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, який визначений у частині другій ст. 423 ЦПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у справі № 461/2377/18 за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ФОП ОСОБА_2 , Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності - позов задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлові приміщення 1-го поверху, що позначені на поверховому плані інд. XVI, XVII, XVIII, площею 15,1 кв.м, приміщення 2-го поверху, позначені інд. 5-1, 5-2, площею 18,6 кв.м на АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 36310067) та зобов`язано повернути вказане майно за актом приймання передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення 1-го поверху, що позначені на поверховому плані інд. XVI, XVII, XVIII, площею 15,1 кв.м, приміщення 2-го поверху, позначені інд. 5-1, 5-2, площею 18,6 кв.м на АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 36310067) із закриттям розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36310067. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради суму сплаченого судового збору 3 524 гривні 00 копійок.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року залишено без змін.

Заявник, як на підставу перегляду рішення, посилається на відповідь № 2302-вих-106392 з додатками управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, згідно з якою орендодавець має право перевіряти використання майна, що належить до комунальної власності, а тому мав можливість раніше дізнатись про порушення своїх прав. При цьому до матеріалів заяви про перегляд рішення долучено також додатки до листа №2302-вих-106392, а саме рішення №1100 «Про затвердження Положення про управління комунальної власності Львівської міської ради та його структури у новій редакції» із подальшими змінами.

Дослідивши вищевказане рішення, судом встановлено, що воно є у відкритому доступі, зокрема

за посиланням https://www8.city-adm.lviv.ua/ ІНФОРМАЦІЯ_1 ?OpenDocument у електронній пошуковій системі, що підтверджується самим примірником рішення, доданим заявником до заяви (внизу кожної сторінки присутнє відповідне посилання, що свідчить про роздрук рішення із відкритого електронного джерела інформації).

Також, з рішень суду першої та апеляційної інстанції встановлено, що учасники процесу наводили доводи стосовно позовної давності у цій справі і такі доводи були оцінені судами. Крім того, заявник не подав суду жодних доказів неможливості представити такі докази суду під час судового розгляду або неможливості ініціювати витребування цих доказів судом під час розгляду справи.

Відтак, зазначені у заяві підстави для перегляду не є нововиявленими, адже могли бути відомі заявнику на момент розгляду справи із відкритих джерел. Крім цього, відповідний запит на отримання інформації міг бути зроблений заявником під час розгляду справи, а не по спливу двох років після її розгляду.

Більше того, заявник не тільки могла знати, але і знала про таке право орендодавця. Так, до заперечень на позовну заяву поданих заявником до Галицького районного суду м. Львова ще 17 вересня 2018 року додано копію договору оренди №Г-0561 нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_3 , згідно із п.6.5 якого, орендодавець має право контролювати наявність і стан, напрямки та ефективність використання об`єкта, переданого в оренду згідно із договором.

Крім цього, суд погоджується із позицією третьої особи - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради висловлену у відзиві на заяву, згідно якої вищенаведена обставина (наявність у орендодавця права контролювати використання нежитлових приміщень комунальної власності) не є істотною для справи №461/2377/18 обставиною, яка могла вплинути на результат її розгляду. Так, право приватної власності на спірні приміщення було набуте на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 24.11.2011 у справі №5015/6344/11, яке було обов`язковим до виконання та законність якого презюмувалась до моменту його скасування. Відтак, до моменту скасування вказаного рішення Львівським апеляційним господарським судом 27.02.2018 - правової підстави для виникнення та реалізації права приватної власності на відповідні приміщення Львівською міською радою, зокрема права на пред`явлення позову про витребування майна, остання не мала.

Тобто лише після скасування рішення суду власник має право на витребування майна. Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №522/2110/15-ц.

Таким чином, право на пред`явлення позовних вимог Львівської міської ради, заявлених у справі №461/2377/18 виникло лише після 27.02.2018, тобто скасування Львівським апеляційним господарським судом рішення Господарського суду Львівської області від 24.11.2011 у справі №5015/6344/11. У свою чергу, з позовом у справі №461/2377/18 Львівська міська рада звернулась 04 квітня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

За змістом ч. 3 ст. 429 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. (рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", п. 40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя.

Сам зміст поданої заяви та підстави наведені ОСОБА_1 фактично свідчать про те, що остання, в контексті доказу який зазначений у заяві, намагається надати іншу оцінку доводам сторін, які вже були висловлені під час судового розгляду та отримали відповідну оцінку як судом першої, так і судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини, могли бути відомі заявнику на час розгляду справи. Крім цього, дані обставини не є істотними для справи та не могли вплинути на результат її розгляду, а також не є такими, що можуть бути законною підставою для нового перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, в тому числі для його скасування та ухвалення нового рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 429, 263-265, 353 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 461/2377/18 за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації відмовити.

Залишити в силі рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 квітня 2019 року у справі №461/2377/18.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.