КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6999/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», на дії приватного виконавця, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Фесик М.О. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №66277012, постанови про стягнення основної винагороди, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанов про арешт коштів боржника та арешт майна боржника.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16.12.2009 року Деснянським районним судом

м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом у розмірі 934 577 грн. 20 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 700 грн. та 120 грн.

Вказував, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 року рішення Деснянським районного суду м. Києва від 16.12.2009 року залишено без змін.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2011 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ухвалою Деснянського районного суду від 17.05.2012 року позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про розірвання договору та стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 року в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасоване.

Ухвалено нове, яким у задоволенні позову ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

В решті рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 року залишено без змін.

Зазначав, що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося із заявою до Деснянського районного суду м. Києва про видачу виконавчих листів в листопаді 2012 року, тобто після набрання чинності законом №2 2677 - VI, тому строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання повинен визначатися цим законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Так, в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що документ вступив у законну силу (набрав чинності) 12.05.2010 року.

Таким чином, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа виданий Деснянським районним судом м. Києва 27.11.2012 року обліковується від 13.05.2010 року, а постанова приватного виконавця Фесик М.О. про відкриття виконавчого провадження 66277012 винесена 26.07.2021 року.

Вважає, що стягувачем було пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі викладеного, просив суд:

визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. під час здійснення виконавчого провадження №66277012 від 26.07.2021 року щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Деснянським районним міста Києва від 27.11.2012 року;

визнати неправомірними проведені виконавчі дії у відкритому виконавчому провадженні - про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника;

визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. ВП № 66277012 від 26.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом м. Києва від 27.11.2012 року;

визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. від 26.07.2021 року у виконавчому провадженні №66277012 від 26.07.2021 року - про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття постанови, якою задовольнити вимоги по скарзі в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував тим, що за приписами Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду від 16.12.2009 року, яке набрало законної сили 12.05.2010 року, сплив 13.05.2011 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлений імперативною нормою закону і не може бути змінений судом. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року №6-711цс15.

Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-4546/09, що видав Деснянський районний суд м. Києва 27.11.2012 року, сплинув ще до моменту його видачі, а суд має право лише поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку (ст.371 ЦПК), і не може змінювати строк його виконання, передбачений Законом України « Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції закону №2677-VI).

Враховуючи обґрунтування, визначених законом прав та обов`язків приватного виконавця вважає дії приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.07. 2021 року на підставі виконавчого листа №2- 4546/2009 від 27.11. 2012 року щодо стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) заборгованості у розмірі 936 397 грн. 20 коп. такими, що не відповідають вимогам закону.

Також зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення Закону та дійшов необґрунтованого висновку про те, що у державного виконавця Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Жиглій В.М. при винесенні 02.07.2013 року першої постанови про відкриття виконавчого провадження (№38658518) не виникало сумнівів щодо строку дії виконавчого документа, а потім і у приватних виконавців, посилаючись на переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Судом не було встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа, виданого за рішенням суду по цивільній справі №2-1383/10, становить один рік та закінчився 12.05.2011 року.

Встановлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення.

Таким чином, висновок суду про те, що виконавчий лист №2-4546/2009, виданий Деснянським районним судом м. Києва 27.11.2012 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2009 року і вперше пред`явлений до примусового до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві у встановлені строки не ґрунтується на законі.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом.

У незаконно відкритому виконавчому провадженні від 2013 року 29.10.2015 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Вказує, що про існування таких постанов йому не було відомо.

У період винесення постанов про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 перебував на службі та періодично приймав участь у здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а тому і не знав про винесення таких постанов та не був обізнаний з їх змістом.

Коли на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижика А.П. перебував виконавчий лист (виконавче провадження №64417070 від 08.02.2021 року ), ОСОБА_1 звертався до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на його дії щодо відкриття виконавчого провадження, то стягувач 04.06.2021 подав заяву про повернення виконавчого документа, який був повернутий останньому за постановою виконавця від 04.06.2021 року.

Крім того, 26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 66277012 з примусового виконання виконавчого листа №2-4546/2009, виданого 27.11.2012 року, також не врахувавши положення п.5 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року щодо прийняття виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Отже, ні державний виконавець, ні приватний виконавець не мали підстав для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій.

Виконавчий лист суд видав 27.11. 2012 року, тобто після набрання чинності Законом № 2677-VІ, тому строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання повинен визначатися цим Законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили (12 травня 2010 року).

Зазначення у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону і не може бути змінено судом. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року №6-711цс15.

Вказує, що суд не намагався навіть аналізувати справу і давати правильні відповіді на норми права в її фабулі, а вирішив просто погодитися з позицією суб`єкта оскарження приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. та заінтересованої сторони АТ «Райффайзен Банк Аваль», що свідчить про те, що суд першої інстанції відтворює в оскаржуваній ухвалі їх письмові заперечення в тому, що стягувач нібито не пропустив встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що усі зазначені Постанови у ВП №66277012 винесено у чіткій відповідності з чинним законодавством, жодних порушень прав боржника не порушено, всі Постанови направлено на адресу боржника з дотриманням норм ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Враховуючи вищевикладене слідує, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у сумі 934577 грн. 20 коп., а також витрати по сплаті державного мита в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.05.2010 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 року залишено без змін.

На виконання вищевказаного судового рішення Деснянським районним судом

м. Києва був виданий виконавчий лист від 27.11.2012 року.

Встановлено, що 26.07.2021 року на підставі заяви АТ «Райффайзен Банк» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. було відкрито виконавче провадження за № 66277012 (а.с. 57-58).

Постановою приватного виконавця від 26.07.2021 року у ВП №66277012 визначено суму стягнення основної винагороди з ОСОБА_1 у сумі 92 751 грн. 93 коп. (а.с.60-61).

Постановою приватного виконавця від 26.07.2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.62-63).

Постановою приватного виконавця від 26.07.2021 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (а.с.64).

Постановою приватного виконавця від 26.07.2021 року визначено для боржника ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат у розмірі 114 грн 80 коп. (а.с.65).

За п.2 ч.1 ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання, зокрема, протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

З виконавчого листа №2-4546/2009 вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві у встановлені строки та неодноразово пред`являвся до органів виконавчої, про що є відмітки на виконавчому документі.

Також встановлено, що 04.06.2021 року постановою виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Проте, за п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з ч.1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За змістом статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання: частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Так, 19.07.2021 року стягувач направив приватному виконавцю Фесик М.О. заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа № 2-4546/2009 (а.с.93-94).

Згідно з відміткою на виконавчому листі №2-4546/2009, зробленою у відповідності до вимог ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу за заявою на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем Чижиком А.П. Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа № 2-4546/2009 необхідно обчислювати від 04.06.2021 року, отже, перебіг строку пред`явлення виконавчого листа закінчується 04.06.2024 року.

26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Фесик М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66277012 на примусове виконання виконавчого листа 2-4546/2009, виданого Деснянським районним судом 27.11.2012 року (а.с.57-58).

Таким чином, з дня повернення виконавчого листа - 04.06.2021 року відраховується строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, який дорівнює 3 роки та закінчується 04.06.2024 року.

У зв`язку з цим у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого листа з підстав пропуску строку пред`явлення його до виконання.

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст.58 Конституції України).

В пункті 2 Рішення Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09 лютого 1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, у п.3 вказаного Рішення вказано, що проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи, що саме Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року в п.5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» було встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (протягом 3-х років), то має місце пряма вказівка законодавця про надання зворотної дії в часі положенню щодо поширення 3-х річного строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, які були видані до 05.10.2016 року, а не лише після набрання чинності Закону від 02.06.2016 року.

Згідно зі ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження містить інформацію про ідентифікатор доступу до АСВП, положення про яку чітко викладені у ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження», де зокрема передбачається, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України; вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово; Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження.

Нормами статті 31 Закону України «Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403 від 02.06.2016 року визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України

№ 643 від 08.09.2016 року «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця». Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Згідно ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до Розділу VI ч.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року №2832/5), витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження; виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення; мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувану).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

Отже, всі зазначені Постанови у ВП №66277012 винесено у чіткій відповідності з чинним законодавством, жодних порушень прав боржника не порушено, також всі постанови направлено на адресу боржника з дотриманням норм ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання незаконними та скасування постанови приватного виконавця Фесик М.О. про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2021 року №66277012, про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383, ч.3 ст.451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: