Справа № 564/1740/22
23 листопада 2022 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Грипіч Л. А.
з участю секретаря Вознюк Ю. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ" про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення боргу з орендної плати, стягнення моральної шкоди
Вказує, що ним та його матір`ю було укладено договори оренди зазначених вище земельних ділянок з ТОВ «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ» від 20 жовтня 2015 року на 10 років.
Згідно договору орендна плата за користування земельною ділянкою становила 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації та уточнень нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно закону, орендна плата вноситься у строк до 20 числа останнього у звітному році місяця.
Усупереч вимог договору, орендар не сплатив орендну плату за 2015-2021 роки.
Також, позивач зазначив, що те, що упродовж багатьох років він не отримував коштів за оренду земельних ділянок, а також не міг самостійно їх обробляти, призводило до хвилювань, внутрішнього дискомфорту, і завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює у 3000 грн.
Враховуючи, що відповідач не виконує умови договори оренди, зокрема, не використовує земельні ділянки відповідно до цільового призначення та не сплачує орендну плату, та те, що відповідач порушив грошове зобов`язання просить суд задоволити позовні вимоги.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, збільшені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити з підстав викладених у позові, щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечують.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідачів не надходив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та постановити заочне рішення.
Суд, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.
Встановлено, що 20 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ» було укладено договора оренди землі, згідно яких:
Вказані вище договора оренди землі були укладені на 10 років.
Згідно п.7-9 договорів передбачено сплату орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації та уточнень нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно закону, орендна плата вноситься у строк до 20 числа останнього у звітному році місяця.
Судом встановлено, що усупереч вимог договорів, орендар на сплатив орендну плату за 2015-2021 роки.
Вказаний факт підтверджується листом Головного управління ДПС у Рівненській області від 10.06.2022 за № 4659/6/17-00-24-01-06, в якому зазначено, що інформація про відображення у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого ) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (додаток форми 4ДФ), нарахованих та сплачених сум податку на доходи фізичних осіб від надання в оренду земельних ділянок (паїв) по ОСОБА_1 відсутня.
Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 ст.792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма міститься в ч. 8 ст.93 ЦК України.
Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Частиною 1 ст. 93 ЗК України визначено поняття права оренди земельної ділянки як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно з положеннями статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Підстави та умови розірвання договору регулюється наступними нормами законодавства.
Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пунктів г, частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, систематична несплата орендної плати.
Судом встановлено, що усупереч положень договору відповідач не сплачує орендну плату.
Відповідно до положень ст. 5 ЗК України, одним із основних принципів земельного законодавства є принцип забезпечення раціонального використання та охорони земель.
Згідно із статтею 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення є землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Частиною 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно договору оренди.
Згідно ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Згідно державних актів та свідоцтв про право на спадщину цільове призначення земельних ділянок, що орендуються для ведення особистого селянського господарства, з них чотири - вид угідь рілля, дві ділянки - сіножаті.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідач не використовує земельні ділянки за цільовим призначенням, бо земельні ділянки взагалі не обробляються, на них ростуть чагарники та відбувається самосів лісових дерев, від чого земельні ділянки втрачають свою вартість через погіршення ґрунтового покриву та корисних властивостей сількогосподарських угідь.
Таким чином судом встановлено, що усупереч положень договору відповідач не використовує земельні ділянки за призначенням.
Судом встановлено, що відповідач звертався до відповідача з вимогою виконати вимоги договору та розірвати договір, однак, відповідач не відреагував на його звернення (а.с.25-33).
Враховуючи, що відповідач не використовує земельні ділянки за призначенням та систематично не сплачує орендну плату орендодавцю, тобто позивачеві суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договорів оренди та стягнення заборгованості із орендної плати є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Окрім того, відповідно до п.12 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожен день прострочення.
Таким чином, за невиконання зобов`язань по сплаті оренди відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві пеню 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення платежу, сума якої складає - 1914,38 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками.
Також, Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України ), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України ).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи, що не виконанням відповідачем зобов`язань по договору призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, з останнього підлягає до стягнення 3% річних, що складає - 1572,46 грн. та інфляційні втрати в сумі - 7408,18 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с.104-127).
Судом встановлено, що не виконання відповідачем зобов`язань відповідно до договорів оренди поставило позивача та його сім`ю у складне матеріальне становище, оскільки він розраховував на дохід від передачі землі в оренду, та був змушений нести витрати, пов`язані з судовим розглядом, що призвело до хвилювань та внутрішнього дискомфорту, і спричинило позивачеві моральну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п. 9 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене, оцінюючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за вірне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ" про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення боргу з орендної плати, стягнення моральної шкоди - задоволити.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ-АГРОІНВЕСТ», , вул.Орловського,29, с.Зоря, Рівненський район Рівненська область.

Повне судове рішення складено 02.12.2022 року

СуддяЛ. А. Грипіч