Номер провадження: 22-ц/813/8361/22 Головуючий у 1-й інстанції: Буран В.М.
Єдиний унікальний номер судової справи:496/1095/16-ц Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Полікарпової О.М.,

Семиженка Г.В.

секретар Куріньова Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства УкрСиббанк на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Буран В.М. зі складенням повного тексту судового рішення 17.06.2022 року у справі №496/1095/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 45 400 тис. доларів США зі строком повернення не пізніше 28 липня 2022 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника, станом на 28 березня 2016 року, утворилась заборгованість у сумі 55 130,26 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28 березня 2016 року становить 1 437 264,18 грн. та пені у сумі 279 825,11 грн., які банк просив стягнути солідарно з боржника та з поручителя.

Рух справи.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 31 липня 2007 року в сумі 55 130,26 дол. США та пені у сумі 279 825,11 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.52 т.2)

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що переглядається в апеляційному порядку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, процентів та пені, нарахованих за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31 липня 2007 року, забезпеченого договором поруки №130805 від 31 липня 2007 року відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що строк звернення з вимогою до поручителя за кожним періодичним платежем згідно графіку погашення боргу, починається з 28.02.2008 р (шість місяців від дня сплати першого платежу 28.08.2007 р.) та триває до 28.02.2013 року (шість місяців після не внесення божником чергового платежу 28.08.2012 р.) Суд першої інстанції установив, що вимога кредитора до поручителя ОСОБА_1 була пред`явлена 04.04.2016 року у судовому порядку, та в березні 2014 року ОСОБА_1 отримав вимогу № 30-11/10348 від 13.03.2014 року, а отже - набагато пізніше, аніж протягом шести місяців з дня настання строку виконання основною зобов`язання за кожним періодичним платежем. На підставі чого, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_1 , з підстав припинення поруки, яке пов`язане, зокрема із закінченням строку її чинності за кожним періодичним платежем за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2007 р.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство УкрСиббанк через свого уповноваженого представника адвоката Дуднік Марину Артурівну подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ УкрСиббанк до ОСОБА_1 та стягнути на користь АТ УкрСиббанк з ОСОБА_1 , солідарно з

ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 31 липня 2007 року у розмірі 33426 доларів США 90 центів та пеню у розмірі 133439 грн. 95 коп., з яких:30541,19 доларів США кредитна заборгованість; 2885,71 доларів США заборгованість по процентам; 46397,10 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 87042,85 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. Покласти на відповідача ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час нового розгляду справи, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 417 ЦПК України не врахував вказівок, викладних у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року за наслідками перегляду цієї справи у касаційному порядку. Зокрема щодо необхідності під час нового розгляду справи з`ясувати, коли саме позичальник перестав виконувати умови договору та чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язань по кожному місячному платежу та по яких платежах порука припинилася, а по яких ще діє.

Зазначає, що висновок суду про те, що позичальниця ОСОБА_2 перестала сплачувати обов`язкові щомісячні платежі з 28.08.2012 року (що було датою внесення чергового платежу) свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та про неналежну оцінку доказів, наявних у матеріалах справи.

Посилаючись на розрахунок заборгованості зазначає, що позичальниця продовжувала вносити кошти після 28.08.2012 року, однак у сумах, менших за обумовлений сторонами ануїтетним платежем, указані кошти розподілялися на погашення відсотків. Останній платіж по кредиту було внесено 04.03.2014 року у сумі 37 доларів США, який було зараховано у погашення прострочених відсотків. Після цього ОСОБА_2 припинила вносити кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

Відтак, на думку апелянта, висновок суду про те, що банк мав пред`явити вимогу до боржника до 28.02.2013 року (шість місяців після не внесення боржником чергового платежу 28.08.2012 року) є хибним.

Зазначає, що оскільки АТ УкрСиббанк не направляв на адресу позичальниці ОСОБА_2 вимог про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором у порядку, передбаченому розділом 12 кредитного договору та про сплату простроченої заборгованості, а тому не змінився строк виконання основного зобов`язання для поручителя, від якого, на думку апелянта, необхідно обчислювати шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, а лист банку до поручителя не змінював строк повернення кредиту.

Окрім того, посилається також і на те, що суд першої інстанції не дослідив умови договору поруки та розрахунок заборгованості, не з`ясував, за якими платежами порука може вважатися припиненою, а за якими продовжує свою дію, враховуючи, що позов до суду банком пред`явлений 04.04.2016 року, тобто у межах строк дії поруки ОСОБА_1 , протягом шести місяців із дати настання строку сплати чергових прострочених платежів по кредиту та щодо частини кредиту, строк сплати якої не настав, а також у межах дії поруки щодо частини нарахованих процентів протягом шести місяців до дня подання позову банку (вимоги) з вимогами до солідарних боржників відповідно до

ст. 1050,1052 ЦК України.

З огляду на ту обставину, що позов (вимога) банком подано 04.04.2016 року до солідарних боржників, то порука ОСОБА_1 не припинилася щодо солідарної відповідальності з позичальником ОСОБА_2 зі сплати кредиту та нарахованих процентів та пені:

- за кредитом в розмірі 30541,19 доларів США;

- за процентами в розмірі 2885,71 доларів США;

- по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 46397,10 грн.;

- по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 87042,85 грн.

Загалом з поручителя ОСОБА_1 , на думку апелянта, підлягає стягненню солідарно з позичальником ОСОБА_2 заборгованість за кредитом та нарахованими процентами в сумі 33426,90 доларів США, по пені в сумі 133439,95 грн.

У якості наявності підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що при вирішенні питання щодо припинення дії поруки, судом не враховано правові позиції Верховного Суду України у постановах: від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14, від 20.04.2016 року у справі №6-266цс15, від 29.03.2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших, з якими у подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 13.06.2018 року у справі №408/8040/12, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц.

Таким чином, на думку апелянта, порука ОСОБА_1 може вважатися припиненою лише щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогою до поручителя, тобто за платежами, строк сплати яких настав до 28.10.2015 року, тоді як поруку ОСОБА_1 не можна вважати припиненою щодо решти частини зобов`язань по погашенню кредиту, нарахованих процентів, яка перебуває в межах вказаного шестимісячного строку.

Позиція інших учасників справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційний розгляд.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Від уповноваженого представника Акціонерного товариства УкрСиббанк за довіреністю, адвоката Дуднік М.А. надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про дату,час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом надіслання повісток рекомендованими поштовими відправленнями, однак на адресу суду указана кореспонденція повернулася з відмітками адресат відсутній за вказаною адресою.

У відповідності до приписів п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак, в силу положень вимог закону, відповідачі у справі вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а повістки спрямовані на їх адресу врученими.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - договір), згідно з яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 45 400 дол. США зі строком повернення не пізніше 28 липня 2022 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 %. (т.1 а.с.7-17).

З метою забезпечення зобов`язань за вищевказаним договором, 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №130805, згідно з яким, останній поручився за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с. 25-26).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «УкрСиббанк» у ОСОБА_2 , станом на 28 березня 2016 року, існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням процентів за користування кредитом, у сумі 55 130,26 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 437 264,18 грн. та пені у сумі 279 825,11 грн. (т.1 а.с.19-24).

Пунктом 1.2.2 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 560 доларів США 00 центів в день сплати ануїтетних платежів.

За умовами договору, день сплати ануїтетного платежу це 28 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

Положеннями пункту 5.5 договору визначено, що у випадку, зокрема, не сплати позичальником чергового ануїтентного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтентного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.

Пунктом 8.3. договору зазначено, що відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п.2.3.,4.9,5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору.

Згідно із пунктом 12.1 договору відповідно до статей 526, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3., 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Зазначене повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 13 цього договору.

Із викладеного слідує, що сторони погодили порядок зміни строку виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту.

У відповідності до п.1.3 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу) сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.1.4 договору поруки).

Згідно із п. 2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (п.3.1 договору поруки).

У випадку невиконання поручителем вимоги кредитора, пред`явленої згідно умов п.2.2 договору, поручитель сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення поручителем виконання своїх зобов`язань за договором за кожен день прострочення (п.3.2 договору поруки).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2014 року на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу за вих. №30-11/10348 про необхідність погашення простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 31 липня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 (а.с. 110).

Разом із тим, суд першої інстанції констатував ту обставину, що вимога про дострокове виконання зобов`язань за вказаним договором, у порядку передбаченому розділом 12 вказаного договору на адресу позичальниці

ОСОБА_2 не направлялась.

Відтак, за вказаних обставин, саме по собі надіслання указаної вимоги поручителю, за умови не надіслання такої вимоги позичальнику, не змінює строку виконання основного зобов`язання від якого необхідно обчислювати шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, передбачений

ч.4 ст. 559 ЦК України, на чому акцентовано увагу Верховним Судом у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення припиненням дії поруки ОСОБА_1 , пов`язавши його із закінченням строку її чинності за кожним періодичним платежем за договором про надання споживчого кредиту.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За приписами ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції чинній на час подачі позову, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За умовами кредитного договору, боржниця ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 28 липня 2022 року, сплачуючи її ануїтентними платежами. Ануїтентний платіж складається із строкових процентів і строкової суми основного боргу, який має бути внесений не пізніше 28 числа кожного календарного місяця протягом строку кредитування. Указані зобов`язання в силу вимог дії поруки покладені також і на поручителя ОСОБА_1 .

Таким чином, сторони кредитного договору визначили як строк дії договору так й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), а тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

За таких обставин, зважаючи на те, що позовна заява (вимога) банком про дострокове погашення кредитних коштів подана до солідарних боржників 04.04.2016 року, порука ОСОБА_1 припинилася лише щодо частини щомісячних прострочених платежів строк сплати яких настав до 28.10.2015 року, тобто за шість місяців до моменту звернення банку із позовом до суду і не припинилась в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Відтак, дія поруки ОСОБА_1 не припинилася щодо солідарної відповідальності з позичальницею ОСОБА_2 зі сплати кредиту та нарахованих процентів за кредитом у розмірі 30541,19 доларів США, за процентами 2885,71 доларів США, а разом 33426,90 доларів США.

Разом із тим, дія поруки не припинилася й щодо частини нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі 46397,10 грн. строк сплати якої настав з 29.10.2015 року до 28.03.2016 року, тобто у проміжок шестимісячного строку, що передував подачі позовної заяви. З аналогічних підстав, не припинялася дія поруки і в частині нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 87042,85 грн.

Указані розрахунки, викладені представником банку в апеляційній скарзі, відповідачем на стадії апеляційного перегляду не спростовані, їх розмір та порядок нарахування відповідач не оспорював та під сумнів не ставив, не вбачає таких підстав і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції при розгляді справи зазначеного не врахував, не звернув уваги, що в даній справі до звернення банка до суду із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів (04.04.2016р.), строк виконання кредитних зобов`язань встановлений у кредитному договорі (28 липня 2022 року) не змінювався, а тому порука не припинилась в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів, та як наслідок неправильно розтлумачив правові позиції касаційного суду, які навів в своєму рішенні.

Встановивши сукупність фактичних обставин цієї справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Вирішуючи питання про ухвалення нового рішення у справі, суд апеляційної інстанції зауважує, що позовні вимоги Акціонерного товариства УкрСиббанк про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту належить задовольнити частково, оскільки при зверненні із позовом до суду, банк порушував вимогу про стягнення з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 55130,26 доларів США та пені у розмірі 279825,11 грн., тоді як стягненню з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 підлягають грошові кошти у розмірі 33426,90 доларів США та пеня у розмірі 133439,95 грн., тобто сума, що є меншою за розміром, а ніж та, що заявлена у позовній заяві. При цьому, апеляційний суд зазначає, що із заявою до суду про зменшення позовних вимог до ОСОБА_1 банк не звертався.

Зважаючи на те, що за наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду та задоволення вимог банку у розмірі 33426 доларів США 90 центів та 133439 грн. 95 коп., що становить 61% від загальної ціни позову, то з ОСОБА_3 на користь АТ УкрСиббанк підлягає стягненню

23725,95 грн. у рахунок компенсації судових витрат за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови складено 02.12.2022 року.

Керуючись ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства УкрСиббанк задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства УкрСиббанк про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі

33426 доларів США 90 центів та пеню у розмірі 133439 грн. 95 коп., з яких: 30541,19 доларів США кредитна заборгованість; 2885,71 доларів США заборгованість по процентам; 46397,10 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 87042,85 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства УкрСиббанк, понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 23725,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: О.М. Полікарпова

Г.В. Семиженко