ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/7782/15

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6936/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Возіяна Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Свяченої Ю.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що за договором №б/н від 18 квітня 2011 року відповідач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте ОСОБА_2 зобов`язання перед банком за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2015 року виникла заборгованість у сумі 16 745, 81 грн., яка складається з:

-заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 953, 37 грн.;

-заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 468, 83 грн.;

-заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 050 грн.;

-штрафу (фіксована частина) - 500 грн.;

-штрафу (процентна складова) - 773, 61 грн.

На підставі наведеного, банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 16 745,81 грн. (а.с.3-5).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 18 квітня 2011 року на загальну суму 16 745,81 грн. та вирішено питання розподілу судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними (а.с.52-55).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року замінено боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні №48529303, яке відкрито на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м.Одеси у справі №522/7782/15, його правонаступником ОСОБА_1 (а.с.67,115-117).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2015 року (а.с.119-125,148-151).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Возіяна А.А. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування скарги адвокат Возіян А.А. послався на те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення не враховано, що:

-в анкеті-заяві від 18 квітня 2011 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг на які посилається позивач;

-АТ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`яткі Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг (саме в тій редакції, витяг з яке долучено до позову), Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з цими умовами з підписом відповідача;

-матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору;

-додані позивачем Тарифи, витяг із Умови та правила надання банківських послуг у зв`язку з відсутністю на них підпису відповідача, не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору;

- за наданим позивачем витягом з умов та правил надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, комісії, оскільки зазначені складові договору не містять підпису ОСОБА_2 ;

-згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 сплачував виниклу заборгованість за кредитом та ним повністю сплачено всю суму кредитної заборгованості за тілом кредиту (а.с.173-177).

АТ КБ «Приватбанк» отримавши копію апеляційної скарги 10 червня 2022 року, правом відзиву на скаргу не скористався (а.с.192).

Учасники справи, будучі належним чином повідомлені про слухання справи, участі у судовому засіданні 20 грудня 2022 року не прийняли. Так, банк повідомлений про слухання справи судовою повісткою, що підтверджується зворотнім повідомленням на а.с.199 та довідками про доставку електронного листа (а.с.190-191). Адвокат Возіян А.А. та відповідач ОСОБА_1 повідомлені про слухання справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, зворотними поштовими повідомленнями з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та заявою адвоката Возіян А.А. про розгляд справи за відсутності його та відповідача (а.с.189,193-196, 200-201).

Будучі обізнаними про розгляд справи в суді апеляційної інстанції сторони не виявили бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України. Банк не надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, чим проявлена пасивна процесуальна поведінка.

Колегією суддів враховано:

- наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін,

- положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом;

- рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", в якому зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання;

- відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Колегія суддів вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Ураховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 20 грудня 2022 року за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

При цьому, відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Враховуючи наведену норму процесуального закону та ту обставину, що сторони не прийняли участь у судовому засіданні 20 грудня 2022 року, датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення, а саме: 26 грудня 2022 року.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

18 квітня 2011 року ОСОБА_2 підписана анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.9).

Разом з тим, в заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться лише персональні дані ОСОБА_2 , інші дані за кредитним договором (порядок нарахування та розмір процентної ставки, неустойки тощо) взагалі відсутні (а.с.9).

За довідками банка старт карткового рахунку здійснений 20 лютого 2012 року, встановлення кредитного ліміту 06 березня 2012 року та в той же день збільшення кредитного ліміту (а.с.8).

За розрахунком банку станом на 31 січня 2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 16 745, 81 грн., яка складається з:

-заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 953, 37 грн.;

-заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 468, 83 грн.;

-заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 050 грн.;

-штрафу (фіксована частина) - 500 грн.;

-штрафу (процентна складова) - 773, 61 грн. (а.с.6-7).

На підтвердження позовних вимог банком також додані виписка з рахунку, довідка про умови кредитування, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містять тарифи (а.с.10-11,12-35,162-165).

З виписки по рахунку встановлено, що з 06 березня 2012 року по січень 2014 рік боржник активно користувався кредитними коштами, зокрема: знімав кошти, здійснював розрахунки за товари та послуги, здійснював поповнення карткового рахунку тощо (а.с.162-165).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27 червня 2018 року у справі № 520/1386/18 ОСОБА_2 оголошено померлим з дня набрання законної сили рішенням суду (а.с.85-86).

17 жовтня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області здійснено відповідний актовий запис за №46 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.90).

Правонаступником ОСОБА_2 є його батько ОСОБА_1 (а.с.89,83-84).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року замінено боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні №48529303, яке відкрито на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м.Одеси у справі №522/7782/15, його правонаступником ОСОБА_1 (а.с.67,115-117).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.1056-1 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормою ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (провадження N 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві позичальника від 18 квітня 2011 року не зазначено розмір та порядок нарахування процентної ставки та неустойка (а.с.9).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник та не повернув її у встановлені строки), стягнути заборгованість за відсотками та неустойкою.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору (а.с.10-35).

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що надані суду довідка про умови кредитування та Умови та правила не підписані ОСОБА_2 ; в заяві-анкеті, що підписана ним, не зазначено розмір та порядок нарахування процентної ставки та неустойка.

Колегія суддів враховує, що довідка про умови кредитування та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача; матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Вказане свідчить про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України (щодо договору приєднання), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг та з Тарифів, що не підписані відповідачем, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої щодо застосування норм права в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню, що зроблено судом першої інстанції.

Відтак правових підстав для стягнення відсотків та неустойки колегія суддів не вбачає.

Щодо заборгованості за тілом кредиту колегія суддів виходить з такого.

Наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати рух коштів клієнта та відносить до первинних документів, тому є належним та допустимим доказом у справі.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому, згідно п.3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Аналогічні положення містились і в Положенні про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (виписка з особового рахунку клієнта) є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.76-78 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 вказано про те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

З виписки по рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, отримував готівку у банкоматах, купував товари, перераховував кошти на інші рахунки та періодично частково здійснював погашення кредиту (а.с.162-165).

Власного розрахунку заборгованості апелянтом не надавалося.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості здійснений банком з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, які не можуть братися до уваги при визначенні розміру заборгованості, а тому, колегія суддів бере до уваги даний розрахунок в частині інформації щодо витрачених клієнтом кредитних коштів та суми коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості, що узгоджується з випискою з рахунку.

В результаті підрахунку відомостей, що містяться у виписці з рахунку встановлено, що ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 24 880,23 грн. (800 + 300 + 99,83 + 50 + 83,20 + 490 + 1000 НОМЕР_2 91,35 + 158,64 + 500 + 98,50 + 41,89 НОМЕР_3 ), а погасив заборгованість у розмірі 20 221,55 грн. (820 + 8537,59 + 1800 + 400 + 500 + 500 + 784,8 + 215,6 + 2000 + 4,35 + 3595,21 + 10 + 5 + 1000 +10 + 39). Таким чином залишок заборгованості за тілом кредиту станом на 31 січня 2015 року становить 4 658,68 грн. (24 880,23 20 221,55) а.с.162-165.

Крім того, з виписки по рахунку вбачається нарахування банком штрафу, списання та нарахування відсотків, комісії, що не ґрунтується на договірній основі, тому відсутні підстави для їх врахування.

З огляду на викладене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відтак, враховуючи недоведеність узгодження з клієнтом відсоткової ставки за користування кредитом, неустойки, загальну суму отриманих клієнтом коштів та суму повернутих клієнтом коштів, колегія суддів дійшла висновку про наявність заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2011 року станом на 31 січня 2015 року у розмірі 4 658,68 грн., яка скаладається з тіла кредиту - 4 658,68 грн.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Банк не довів суду обґрунтованості своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 294,69 грн. (різниця між позовними вимогами за тілом кредиту на рівні 7953,37 грн. та задоволеними вимогами у розмірі 4 658,68грн.), за відсотками у розмірі 6468,83 грн. та неустойкою у загальному розмірі 2 323,61 грн.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті позовних вимог.

Щодо судових витрат

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати (зокрема судовий збір) у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

З огляду на:

- обсяг заявлених позовних вимог у розмірі 16 745,81грн., що складає 100% заявлених вимог,

- розмір задоволених вимог 4 658,68 грн., що становить 28% від заявлених вимог (4658,68 х100 : 16 745,81= 28),

то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 68,21 грн., що становить 28 % від 243,60 грн., сплачених позивачем у суді першої інстанції, виходячи з такого розрахунку: 243,60 х 28: 100 = 68,21 грн. (а.с.2).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Возіяна Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2015 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), який є правонаступником ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2011 року у розмірі 4 658,68 грн. (чотири тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень шістдесят вісім копійок), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 658,68 грн. (чотири тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень шістдесят вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), який є правонаступником ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д, ) судовий збір за подачу позову у розмірі 68,21 грн.(шістдесят вісім гривень двадцять одна копійка).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді :