Справа № 159/3575/22
Провадження № 2-о/159/149/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді - Шишиліна О.Г, присяжних - Олексюка В.М., Місюри О.Ф., з участю секретаря судового засідання Панечко К.В., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа: Ковельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання особи безвісно відсутньою, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, за участю заінтересованої особи Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області безвісно відсутнім.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 , є батьком заявника та останній раз останній спілкувався із своїм батьком коли той приїздив до себе додому у м. Ковель у 2013 році. У літку 2013 року ОСОБА_3 , поїхав потягом Ковель-Сімферополь, повідомивши, що повернеться назад в Україну на постійне місце проживання, проте з того часу додому він не повертався.

Як зазначає заявник, у 2018 році заявнику від працівників поліції стало відомо, що його батько проживає в Тюменській області Російської Федерації, та того ж року ОСОБА_3 , декілька раз телефонував заявнику. Заявник стверджує, що останній дзвінок був у грудні 2018 року, під час якого батько повідомив, що має намір повернутися жити у м. Ковель Волинської області, після чого зв`язок з ним перервався.

Звернення до поліції не дали результату, оскільки будь-які розшукові заходи на території Російської Федерації не являються можливими.

Заявник вказує, що на даний час виникла велика заборгованість за комунальні послуги у квартирі, яка належить його зниклому батькові, також необхідно провести ремонт, а тому визнання ОСОБА_3 , безвісно відсутнім має для нього юридичне значення, оскільки в такому випадку він матиме право у переоформленні квартири.

На підставі викладеного заявник просить визнати безвісно відсутнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області з 01 січня 2019 року.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , та його представник адвокат Самулевич О.М., вимоги викладені у поданій заяві підтримали повністю та просили заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Ковельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку із не виявленням обставин, які перешкоджають проведенню судового засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності представника заінтересованої особи.

Дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, заслухавши доводи заявника та його представника, показання свідків, суд дійшов висновків про таке.

На підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого від 28 лютого 1953 року судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого від 21 жовтня 1997 року.

Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 , виданого від 21 жовтня 1997 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 змінив прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвищ, імені, по батькові 21 жовтня 1997 року зроблено запис № 16.

Таким чином, ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_3 , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім.

14 серпня 1991 року між виконавчим комітетом Ковельської міської ради народних депутатів та ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу 6/100 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що була набута у власність ОСОБА_3 (у частині 6/100), що підтверджується реєстраційним посвідченням за реєстровим номером № 4472, виданим від 23 серпня 1991 року.

Відповідно до витягу з будинкової книги, заведеної на квартиру, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , був знятий з реєстрації за вказаною адресою з 04 червня 1999 року.

Згідно листа РЖКП №1 вих. № 886 від 07 жовтня 2022, за ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 , станом на 01 жовтня 2022 рахується заборгованість за комунальні послуги загальною сумою 12270,60 грн.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Згідно ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв`язках.

Частиною першою статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Судом встановлено, що 29 червня 2022 року заявником ОСОБА_1 , було подано заяву до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про розшук ОСОБА_3 , як особи, що безвісті відсутня.

За результатами проведеної перевірки щодо звернення ОСОБА_1 , Ковельським РУП ГУНП у Волинській області було видано довідку, згідно якої перевірку було припинено, з огляду на те, що розшук іноземних громадян, які покинули територію України не відноситься до компетенції Національної поліції України та здійснення будь-яких розшукових заходів на території Російської Федерації не являється можливим. Тобто, за результатами проведеної перевірки відомості про оголошення ОСОБА_3 , у розшук у тому числі на території України відсутні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Абзацом 4, 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 , посилається на те, що визнання ОСОБА_3 , безвісно відсутнім необхідно йому для переоформлення квартири та наявність заборгованості за комунальні послуги, що підлягає сплаті.

Таким чином, правова зацікавленість ОСОБА_1 , у визнанні ОСОБА_3 , безвісно відсутнім судом встановлена.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , стверджували про факт відсутності за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , а де він перебуває на даний час їм не відомо.

Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що місце постійного проживання ОСОБА_3 , в заяві не зазначено. На запитання суду про останнє відоме місце постійного проживання ОСОБА_3 , заявник вказав, що йому взагалі не відома адреса постійного місця проживання його батька. З заяви про визнання особи безвісно відсутньою вбачається, що заявник ОСОБА_1 , з 2013 року не спілкується із батьком ОСОБА_3 , без будь якої причини, а в 2018 року йому стало відомо, що батько нібито проживає в Російській Федерації, де саме йому не відомо. Не надано також заявником будь-яких доказів про намагання встановити зв`язок з ОСОБА_3 ..

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд повторно наголошує, що підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до ст. 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання, разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин заявником не надано.

Сам по собі факт не підтримання зв`язку заявником з ОСОБА_3 , протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою, як і виїзд особи на територію іншої країни.

Додатково суд зауважує, що посилання заявника на погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 , та можливої смерті останнього не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішенні віл 10 лютого 2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, решта доводів заявника, викладені в заяві про визнання особи безвісно відсутньою правового значення для вирішення справи не має.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 293, 294, 305-309 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

' В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий: О. Г. ШИШИЛІН

Присяжні: В.М. Олексюк

О.Ф. Місюра