Номер провадження: 22-ц/813/5267/22
Справа № 1522/2803/2012
Головуючий у першій інстанції Кріль Х.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2021 року про повернення без розгляду, ухваленою під головуванням судді Кріль Х.С., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність держаного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначила, що 01 грудня 2016 до Єдиного реєстру речових прав внесено запис про реєстрацію обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_2 . Підстава обтяження - постанова ВП № 52788663 від 10 жовтня 2016 року, видана Приморським ВДВС м. Одеси.

27 березня 2017 року виконавче провадження було завершено, а виконавчий лист № 1522/2803/12 від 29 серпня 2013 року повернуто стягувачу - ТОВ «Кей Колект» у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Згодом 02 листопада 2017 виконавчий лист визнано в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду виконано, а саме звернено стягнення на предмет іпотеки.

Боржник, вважає, що у зв`язку з цим слід зняти арешт з майна. Оскільки при поверненні виконавчого листа стягувачу Закон не передбачає зняття арешту виконавцем, то арешт слід зняти на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - рішенням суду.

Боржник вже зверталась до суду з позовом до Першого Приморського ВДВС у місті Одесі, де судовим рішенням від 16 травня 2019 (справа № 511/2617/18) відмовлено у задоволенні позову про скасування арешту, оскільки вимоги позивача щодо зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, то такий спір необхідно розглядати в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

04 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця із заявою про скасування арешту, але станом на 09 серпня 2021 року арешт не знятий, відповіді на заяву не отримано. До цього зверталась з аналогічним листом про зняття арешту від 12 листопада 2018 року. На думку боржника, якщо обов`язок державного виконавця вчинити певну дію прямо передбачений законом, але строки її вчинення не встановлені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа дійде висновку, що ця бездіяльність порушує її права, оскільки порушення є триваючим.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд:

-визнати незаконною бездіяльність Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час розгляду заяви ОСОБА_2 про скасування арешту від 04 червня 2021року;

-зобов`язати Перший Приморський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , накладеного постановою від 10 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52788663, згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2021 року скаргу ОСОБА_2 повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального та матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що підставою для скасування арешту є відсутність боргу, тобто виконання нею всіх зобов`язань. Відомостей, щодо розгляду державним виконавцем заяви ОСОБА_2 від 04 червня 2021 року нею не отримано. Таким чином апелянт оскаржує саме бездіяльність державного виконавця щодо не розгляду її заяви від 04 червня 2021 року, належним результатом чого, мало б бути скасування арешту.

У своєму відзиві Головний державний виконавець Першого Приморського відділу ДВС у м. Одеса ПМУ МЮ (м. Одеса) Білик Р.В. зазначив що про те, що ухвала суду першої інстанції прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновку суду відповідають обставинам справи.

Учасники справи про призначене судове засідання на 23 листопада 2022 року були сповіщені належним чином у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.78-90).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа № 1522/2803/2012 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням від 05 вересня 2012 позов ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість, звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру ( АДРЕСА_1 ), яка належить ОСОБА_4

29 серпня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №1522/2803/2012.

10 жовтня 2016 року постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області за заявою стягувача ТОВ «Кей Колект» відкрито виконавче провадження на підставі зазначеного виконавчого листа.

Одночасно 10 жовтня 2016 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно з забороною здійснення його відчуження, що належало ОСОБА_2

27 березня 2017 року постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області повернуто стягувачу виконавчий лист № 1522/2803/12 з причини неможливості його виконання, відсутністю у боржника майна та самого боржника на підставі п. 5 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Обтяження майна не скасовано.

02 листопада 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси за заявою ОСОБА_2 визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду виконано, а саме звернуте стягнення на предмет іпотеки.

Листом від 16 листопада 2018 року № 3650, у відповідь на заяву боржника від 12 листопада 2018 року, державним виконавцем повідомлено, що підстави для зняття арешту з майна відсутні, оскільки повернення виконавчого документу не є підставою для зняття обтяжень.

07 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області, треті особи ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття арешту з нерухомого майна (справа № 511/2617/18).

Рішенням суду від 16 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено, так як справу слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Листом від 12 лютого 2019 року № 4904, у відповідь на заяву боржника від 29.01.2019, державним виконавцем повідомлено, що матеріали виконавчого провадження знаходяться в архіві Другого Приморського ВДВС.

04 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про скасування арешту накладеного постановою від 10 жовтня 2016 року. Заява отримана 08 червня 2021 року, відповіді не надано.

Повертаючи скаргу ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що скаржниця звернулася до суду з пропуском десятиденного строку встановленого ст. 449 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

За приписами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Аналіз наведених правових норм та практики Верховного Суду дає підстави для висновку, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що про постанову від 10 жовтня 2016 року боржник знала щонайменше з 2017 року, а в 2018 році зверталась до виконавця з питанням про зняття арешту, що підтверджується листом від 16 листопада 2018 року № 3650 на заяву боржника від 12 листопада 2018 року. В 2019 році зверталась до суду з позовом про зняття арешту.

Зі скаргою на бездіяльність виконавця щодо не зняття арешту звернулась до суду 13 серпня 2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку встановленого статтею 449 ЦПК України для розгляду цих скарг. Клопотання (заяву) про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску строку до суду із скаргою заявницею не подано.

До скарги також не додано жодних доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку оскарження дій державного виконавця та не подано окремо заяву про поновлення цього строку.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, оскільки, скарга на дії органу примусового виконання подана скаржником 13 серпня 2021 року, тому вона подана із пропуском десятиденного строку на її подання, визначеного ч. 1 ст. 449 ЦПК України, та заявник не просить про поновлення строку, отже, вказана скарга підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Разом з тим, судом першої інстанції роз`яснено, що скаржник не позбавлена права на повторне звернення до суду зі скаргою на дії та рішення державних виконавців на загальних підставах, тобто, з одночасною подачею клопотання про поважність причин пропуску на подачу скарги у строки, встановлені ст. 449 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу заявника, на те, що як зазначає сам скаржник, арешт державним виконавцем не знімається у разі повернення виконавчого документу. Отже, з цих підстав оскарження дій виконавця, який немає згідно з Законом «Про виконавче провадження» повноважень на це, є безпідставним. Водночас, арешт згідно з статтею 59 цього ж Закону може бути знятий судом. А за усталеною судовою практикою Верховного Суду (зокрема, постанова від 07.04.2021 у справі № 174/474/17) у справах за позовом особи, яка вважає себе власником майна про звільнення цього майна з під арешту, відповідачем є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Наведені апелянтом доводи не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм права з огляду на таке.

Зі змісту самої скарги на дії державного виконавця вбачається, що фактично оскаржується бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту, а не бездіяльність державного виконавця щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_2 про скасування арешту від 04 червня 2021 року.

Відтак доводи скаржника про те, що строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця має обраховуватись з 08 червня 2022 року, тобто, з моменту отримання державним виконавцем заяви ОСОБА_2 про скасування арешту від 04 червня 2021 року, є безпідставними та суперечать наявним матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2021 року про повернення без розгляду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра