ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/504/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Шаповалової К.В., за участі секретаря судового засідання Лісовської О.В., представника заявника Адоніна В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Адоніним Володимиром Володимировичем, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач), Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_2 .

Заява вмотивована тим, що відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року №753/16778/17, ОСОБА_1 тимчасово обмежено право у виїзді за межі України без вилучення паспортного документу до моменту фактичного виконання її зобов`язань перед ОСОБА_2 за виконавчим листом №460/863/15 від 05 травня 2016 року. ОСОБА_1 було частково погашено заборгованість перед стягувачем, а наразі існує перспектива для співпраці ОСОБА_1 з іноземними компаніями, що може позитивно вплинути на погашення заборгованості, а тому заявниця просить суд скасувати тимчасове обмеження у її праві виїзду за межі України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14767/22 між суддями від 30 листопада 2022 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично скарга була передана судді 30 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 2 грудня 2022 року заяву прийнято до розгляду та призначено у судове засідання на 15 грудня 2022 року.

15 грудня 2022 року до суду від заінтересованої особи - Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на подану заяву, в якому відділ ДВС просив відмовити у задоволенні заяви боржника, з урахуванням того, що у період з 2016 року по 24 лютого 2022 року боржником сплачено лише 124453 грн боргу із загального 1003854,89 грн.

Також 15 грудня 2022 року від стягувача надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви та надання їй часу для підготування пояснень.

Судове засідання 15 грудня 2022 року не відбулось через тривале відключення електроенергії у приміщенні суду. Наступне судове засідання було призначено на 27 грудня 2022 року.

У судове засідання 27 грудня 2022 року з`явився представник заявниці, заінтересовані особи не з`явились, про день та час судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв до суду до початку судового засідання, не подавали.

Заслухавши думку представника заявниці, з огляду на те, що Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав письмові заперечення щодо поданої заяви, стягувач так і не скористався своїм правом, до 27 грудня 2022 року будь-яких заяв до суду не подав, з урахуванням часу, який визначений нормами ЦПК для розгляду таких заяв судом, суд вирішив розглянути заяву у відсутність осіб, які не з`явились.

У судовому засіданні представник заявниці підтримав доводи, викладені у заяві, просив суд долучити до матеріалів платіжні доручення про перерахунок коштів на виконання в/л від 5 травня 2016 року за 16 вересня, 19 жовтня, 18 листопада та 14 грудня 2022 року на загальну суму: 12673,92 грн. Просив суд врахувати, що заборона на виїзд за межі України діє вже 5 років, що є непропорційним втручанням у вільне пересування боржниці та виборі місця проживання/перебування. Зауважив, що боржник сплачує кошти стягувачу з офіційної заробітної плати та буде це здійснювати й надалі. Застосоване судом обмеження жодним чином не сприяє швидкому та ефективному виконанню рішення суду. ОСОБА_1 має міцні родинні та соціально-економічні зв`язки в Україні. Перебуває у шлюбі з 1991 року із ОСОБА_3 , має двох дітей - доньку ОСОБА_4 , 1992 р.н., та сина ОСОБА_5 , 1993 р.н. З 2011 року по теперішній час працює в ТОВ «Системні маркетингові дослідження» на посаді генерального директора. ЇЇ чоловік, донька та дружина сина також працюють в ТОВ «Системні маркетингові дослідження». З часу повномасштабного вторгнення в Україну, вказані члени родини ОСОБА_1 не виїжджали за межі України, оскільки пов`язані міцними соціально-економічними зв`язками. Однак з 24.02.2022 діяльність ТОВ «Системні маркетингові дослідження» потерпає від значних економічних проблем. Така ситуація вимагає пошуку нових ринків для підтримання діяльності товариства. Завдяки дистанційним перемовинам, заявниці вдалося зацікавити до співпраці деякі іноземні компанії, які запрошували ОСОБА_1 для співпраці в сфері фармацевтичних послуг та відвідування офісів в країнах їх дислокації. Таким чином, укладення договорів та співпраця з новими контрагентами може позитивно вплинути на погашення заборгованості. Враховуючи зазначене. Просив заяву задовольнити та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, відзиву відділу ДВС, заслухавши пояснення представника заявниці, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 971884 гривень 32 копійок, суму 3% річних в розмірі 28316 гривень 57 копійок та суму судового збору в розмірі 3654 гривень.

25 жовтня 2016 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Білан Ю.С. відкрито виконавче провадження № 52731507 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Яворівським районним судом Львівської області від 05.06.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики в розмірі 971 884,32 грн., суму 3% річних в розмірі 28 316,57 грн. та судового збору в розмірі 3 654,00 грн., а всього 1 003 854,89 грн.

15 липня 2017 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до моменту фактичного виконання своїх зобов`язань.

Як вбачається з ухвали суду від 15 липня 2017 року, судом було встановлено, що державним виконавцем зроблено запит до ДФС України щодо отримання інформації про місце роботи ОСОБА_1 та наявність відкритих рахунків в банківських установах, згідно відповіді якої встановлено, що боржник працює в ТОВ «СМД», ТОВ «Системні маркетингові дослідження», відкритих рахунків у фінансових установах боржник не має.

Згідно відповіді ПФ України в м. Києві встановлено, що боржниця на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

6 лютого 2017 року державним виконавцем направлено запит до Відділення реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, щодо отримання інформації з ким перебуває у шлюбі громадянка ОСОБА_1 .

Згідно з листа від 21 лютого 2017 року Відділення реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, проведеною перевіркою встановлено, що актового запису за особою у Відділі не виявлено.

25 жовтня 2016 року державним виконавцем направлено запит до Адміністрації прикордонної служби України для встановлення чи перетинала боржниця кордон та чи отримувала закордонний паспорт.

Згідно з повідомленням з Державної прикордонної служби України, громадянка ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно перетинала державний кордон України, Анаталія-Київ, Київ-Тель Авів.

25 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру власності на нерухоме майно в порядку доступу державних виконавців, відповідно до результатів наявна інформація про право власності за ОСОБА_1 , а саме земельна ділянка (кадастровий номер: :001:0015, площею 0,25га), АДРЕСА_1 , та будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіді Адресного бюро м. Києва ОСОБА_1 -ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , знята з реєстрації Львівська область, Яворівський район, с. Старичі.

З відповіді з Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві вбачається, що транспорті засоби за боржницею на праві власності не зареєстровані.

31 жовтня 2016 року державним виконавцем до Яворівського РВ ВДВС ГТУЮ у Львівській області, направлено доручення щодо перевірки майнового стану та опису майна боржника, а саме будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заявниця та її представник посилались, зокрема на платіжні доручення, відповідно до яких боржник із заробітної плати за основним місцем роботи сплачує кошти на виконання виконавчого провадження.

Згідно із частиною п`ятою статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому, стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, за змістом частин першої, третьої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із долучених до заяви платіжних доручень, кошти на виконання ВП № 52731507 боржником почали перераховуватись у грудні 2018 року, поряд з цим виконавче провадження було відкрито 25 жовтня 2016 року. Представником заявника не було надано в суді пояснень, чому з часу відкриття виконавчого провадження і до грудня 2018 року заявницею не вчинялись дії для виконання рішення суду та не сплачувались кошти стягувачу. Не містить таких пояснень й заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Поряд з цим суд зазначає, що заборона виїзду боржника була встановлена ухвалою суду від 15 вересня 2017 року, тобто кошти боржник почала сплачувати стягувачу саме після постановлення відповідної заборони. Інших доказів ані до заяви, ані у судовому засіданні суду надано не було, та вказане не спростовано відповідними доказами.

Отже, у період з грудня 2018 року по 24 лютого 2022 року боржником було сплачено на користь стягувача лише 124 453 грн., що підтверджується зокрема письмовими поясненнями представника Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), таким чином рішення Яворівського районного суду Львівської області не виконане, виконавче провадження згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень не закінчене, та зворотнього матеріали справи не містять.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що до моменту постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України державні виконавця п`ять разів зверталися до суду з аналогічними поданнями, однак отримували відмову у їх задоволенні, суд не приймає до уваги, оскільки державний виконавець не обмежений у кількості звернень до суду з приводу застосування заходів забезпечення виконання судового рішення і наявність чи відсутність підстав для такого застосування визначається судом у кожному конкретному випадку станом на час звернення. Крім того, ухвалу суду про тимчасову заборону у праві виїзду за межі України заявниця чи її уповноважені представники не оскаржували.

Суд також приймає до уваги, що у період з 24 лютого по 16 вересня 2022 року боржником перерахувань коштів стягувачу за цим виконавчим провадженням не здійснювалось, причин такого представником заявниці у судовому засіданні зазначено не було.

Крім того, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року у задоволенні заяви Адоніна В.В. , поданої в інтересах ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України було відмовлено, із цією заявою до суду адвокат Адонін В.В. звернувся 29 листопада 2022 року, а згідно наданих суду платіжних доручень, боржником сплачено кошти за виконавчим провадженням 19 жовтня, 18 листопада та 14 грудня 2022 року.

Таким чином, з урахуванням наданих суду платіжних доручень, за період з грудня 2018 року по 27 грудня 2022 року (4 роки) боржником сплачено стягувачу 137126,92 грн з 1 003 854,89 грн, що є очевидно неспівмірним із загальним розміром боргу та не свідчить про його належне виконання.

Щодо посилань про те, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, та дія такого заборони протягом 5 років є непропорційним втручанням, у вільному виборі місця проживання заявниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналогічні приписи містяться у статті 313 ЦК України, згідно якої фізична особа має право на свободу пересування та має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

При цьому стаття 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки відповідачу (боржнику), а й іншій стороні - позивачу (стягувачу), в тому числі при вирішенні питання про встановлення обмежень у випадку невиконання судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст.6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлене, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст.1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).

Водночас свобода пересування особи гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч.2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у пункту 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішеннія ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» п.п.78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (справа «Луордо проти Італії» п.96, справа «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» п.35, справа «Рінер протии Болгарії» п.121, справа «Стецов проти України п.32).

Отже, стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

В даному випадку з урахуванням встановлених обставин втручання у право боржниці ОСОБА_1 на свободу вільного пересування очевидно та поза всяким розумним сумнівом є таким, що здійснюється у відповідності із законом, тобто у відповідності із пунктом 19 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 441 ЦПК України, та з метою захисту прав та інтересів стягувача ОСОБА_2 .

Окрім того, таке втручання є пропорційним переслідуваній меті, оскільки як вище вказувалося наявні докази про свідоме ухилення боржника від виконання судового рішення, яке почала виконувати боржник фактично лише після вжиття такої юридичної санкції як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року, яка не змінена та не скасована та враховуючи той факт, що за період з 25 жовтня 2016 року по грудень 2022 року, тобто за 6 років боржник сплатила стягувачу 137126,92 грн з 1 003 854,89 грн.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що доводи заяви не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та судом не встановлено підстав та обставин, з якими закон пов`язує можливість скасування заборони виїзду за межі України, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1, 10, 11 - 13, 18, 19, 23, 42, 43, 48, 49, 76 - 81, 89, 158, 247, 258 -260, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Адоніним Володимиром Володимировичем, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, заінтересовані особи: ОСОБА_2 (стягувач), Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 9 січня 2023 року

Суддя К.В. Шаповалова