ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1582/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 707/2301/22 Категорія: на ухвалу Миколаєнко Т.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

заявник ТОВ «Черкасиенергозбут»;

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ТОВ «Черкасиенергозбут»

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» - адвоката Моцайко Валентини Сергіївни на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року, постановлену під головуванням судді Миколаєнко Т.А. у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області 12.10.2022 року, у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, -

в с т а н о в и в :

30.09.2022 року ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 4 952 грн. 72 коп.

В обґрунтування заяви вказується, що ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно абз. 3 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» та, що визначено у додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території».

Відповідно до п. 7 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщено на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» за посиланням http://energozbut.ck.ua/pob.html.

Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 та Правилами роздрібного ринку електричної енергії визначено загальне правило, за яким договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором, до якого приєднується споживач.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приєдналися до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, розміщеного на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» шляхом споживання електричної енергії та оплати за вказану електричну енергію, внаслідок чого за об`єктом побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Зазначене підтверджується доданою до заяви роздруківкою балансу споживача із відображенням даних із білінгової системи ТОВ «Черкасиенергозбут» щодо нарахувань, а також здійснення боржниками платежів в рахунок оплати вартості спожитої електроенергії.

Крім того, фактично отримуючи послуги електропостачання, та будучи завчасно повідомленими про умови та вартість їх надання боржниками не було заявлено жодних заперечень, чим вчинено мовчазну згоду за змістом ч. 3 ст. 205 ЦУ України з умовами публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, текст якого розміщено в електронній формі на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» та додано до заяви.

Заявник вказує, що ТОВ «Черкасиенергозбут» виконало взяті на себе зобов`язання з постачання електричної енергії за адресою об`єкта побутового споживача, проте боржники всупереч умовам публічного договору та Правил роздрібного ринку електричної енергії не виконали взяті на себе зобов`язання, та не здійснили оплату спожитої електричної енергії.

Так, за період з січня 2022 року по вересень 2022 року боржниками спожито електричної енергії обсягом 4241 кВТ на загальну суму 7078,80 грн. та частково було здійснено оплату на суму 2260,00 грн.

Станом на сьогодні у боржників наявна заборгованість перед заявником за спожиту електроенергію, що становить 4952,72 грн. Оскільки за відповідною адресою зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , то саме вони несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати житлово-комунальних послуг, вважає заявник.

Заявник також звертає увагу на те, що боржників було належним чином повідомлено про наявну заборгованість за спожиту електричну енергію, проте боржниками лише частково було сплачено вартість спожитої енергії.

На підставі викладеного, ТОВ «Черкасиенергозбут» просило видати судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «Черкасиенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію за період з січня 2022 року по вересень 2022 року у розмірі 4952,72 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 248,10 грн.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу, представник ТОВ «Черкасиенергозбут» - адвокат Моцайко В.С. оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що, відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником до заяви не додано копію договору про надання послуг з електропостачання, укладеного між боржником та заявником. Разом з тим, вказаний висновок є помилковим, оскільки в силу положень цивільного процесуального законодавства необхідність надання договору до заяви передбачено лише у випадку заявлення вимог про стягнення заборгованості за договором (іншим ніж про надання житлово-комунальних послуг), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі.

Скаржник вважає, що згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Скаржник акцентує увагу в апеляційній скарзі на тому, що, враховуючи специфіку виникнення договірних правовідносин з надання та споживання житлово-комунальних послуг у сфері енергетики, з урахуванням норм чинного законодавства щодо постачання електричної енергії та споживання електричної енергії побутовими споживачами, право вимоги суб`єкта постачання до споживача може бути підтверджене не тільки договором, укладеним в письмовій формі (в тому числі електронній), тобто підписаним між сторонами, але й іншими документами. На підтвердження заявлених вимог до заяви про видачу судового наказу було додано, зокрема: роздруківку Публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (ТОВ «Черкасиенергозбут») побутовим споживачам та додаток № 3 до цього договору «Комерційна пропозиція» (для побутових споживачів); розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію за спірний період; претензію про сплату заборгованості та докази її надіслання споживачу.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що за змістом заяви про видачу судового наказу, заявником вказано, що боржники є побутовими споживачами, які приєднались до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції, відповідно до чинного договору про користування електричною енергією (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), шляхом фактичного споживання електричної енергії на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 , обсягом 4241 кВт год. та оплати рахунків на суму 2260,00 грн.

З моменту акцептування боржниками оферти ТОВ «Черкасиенергозбут» сторони набули всіх прав та обов`язків за договором та несуть відповідальність за невиконання зобов`язань (чи неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив зміст та доводи заяви про видачу судового наказу, не надав належної оцінки доданим до заяви доказам щодо укладення між сторонами шляхом фактичного споживання та оплати рахунку Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, яким є з 01 січня 2019 року ТОВ «Черкасиенергозбут», з точки зору їх достатності чи недостатності для висновку про фактичне надання послуг з постачання електричної енергії.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі представник ТОВ «Черкасиенергозбут» - адвокат Моцайко В.С. просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі оскаржується ухвала суду щодо відмови у видачі судового наказу, яка вказана у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази ( документи), що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника, а саме: відсутній відповідний договір про надання послуг, укладений безпосередньо зі споживачами, або заява-приєднання до умов типового договору, підписана споживачами.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, а тому у видачі судового наказу слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та постановлена у справі законна ухвала, підстав для скасування якої, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції із даних листів виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району № 2791/02-17 та №2792/02-17 від 11 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості згідно п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ТОВ «Черкасиенергозбут» вказує, що боржники є побутовими споживачами, які приєднались до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції, відповідно чинного договору про користування електричною енергією (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), шляхом фактичного споживання електричної енергії на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 , обсягом 4241 кВт год. та оплати рахунків на суму 2260,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі, електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Цивільним кодексом визначено вимоги до письмової форми правочину, а відтак інші нормативно-правові акти, не можуть суперечити вимогам цивільного кодексу.

Статтею 207 ЦК України визначено вимоги до письмової форми правочину, за змістом якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналіз вище зазначених правових норм дає підстави для висновку, що нормами процесуального законодавства імперативно визначено, що судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, яка утворилася внаслідок невиконання договору, укладеного саме в письмовій (в тому числі, електронній) формі, копію якого заявник зобов`язаний надати одночасно із заявою про видачу судового наказу.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній договір про постачання електричної енергії, укладений між заявником та боржниками у письмовій (в тому числі, електронній) формі, у розумінні статті 207 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Отже, встановивши, що до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Черкасиенергозбут» не було додано письмовий договір, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, що відповідно до норми п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено у видачі судового наказу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, тому не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги ТОВ «Черкасиенергозбут» слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки ухвала суду першої інстанції залишена без змін, а тому судові витрати апеляційним судом не переглядалися.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» - адвоката Моцайко Валентини Сергіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков