ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м.Суми

Справа №585/697/22

Номер провадження 22-ц/816/1038/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Таланпром»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 серпня 2022 року в складі судді Євлах О.О., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складено 26 серпня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

03 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланпром» (далі ТОВ «Таланпром») про скасування наказу про звільнення від 06 квітня 2022 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що рішенням Роменсього міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2022 року заявника було поновлено на роботі в ТОВ «Таланпром» на посаді сторожа. 09 березня 2022 року позивачем була подана заява про відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами терміном на 14 діб, яка була підписана директором ТОВ «Таланпром» та з 09 по 22 березня 2022 року заявник перебував у відпустці. 22 березня 2022 року була подана заява про надання невикористаної тарифної відпустки за 2021 рік з 23 березня 2022 року по 19 квітня 2022 року за сімейними обставинами, яка також була підписана начальником охорони, директором Н.І. Однак, начальник відділу кадрів повідомила позивача про необхідність написати дві заяви на відпустку з 23 по 30 березня 2022 року та з 01 по 19 квітня 2022 року. При написанні заяви про відпустку з 01 по 19 квітня 2022 року позивачу було роз`яснено, що відпустка йому не буде продовжена, оскільки з 24 березня 2022 року відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав законної сили з 24 березня 2022 року. 04 квітня 2022 року начальник відділу кадрів вимагала пояснень чому заявник був відсутній на роботі 31 березня та 3 квітня 2022 року на що він їй пояснив, що прийти на роботу він не може за сімейними обставинами. Безпосередній керівник позивача - ОСОБА_2 не з`ясовував причини нез`явлення на роботі. Зрозумівши, що щось пояснювати не має сенсу, позивач написав заяву про звільнення за власним бажанням з 1 квітня 2022 року, яку зареєстрував 04 квітня 2022 року, а за вимогою начальника охорони також була написана ще одна заява про звільнення але не з 01 квітня, а з 31 березня 2022 року. 06 квітня 2022 року позивача викликали на підприємство для з`ясування обставин і цього ж дня заявник подав ще одну заяву про продовження відпустки з 31 березня по 19 квітня 2022 року, а заяви про звільнення просив не брати до уваги. На нараді за участю директора ТОВ «Таланпром», начальника відділу кадрів та двох свідків у режимі відеозйомки до позивача було застосовано з боку директора примушування до звільнення, викликано поліцію, а відтак ОСОБА_1 вважає, що його примусили звільнитися з 06 квітня 2022 року.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин у справі, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем порушено право позивача на оплачувану відпустку. Вважає, що вимога відповідача про вихід на роботу 06 квітня 2022 року, а у випадку невиходу на роботу звільнення, є примушуванням до звільнення. Зауважує, що не знав про наслідки звільнення за власним бажанням у період воєнного стану. Також зазначає, що під час наради 06 квітня 2022 року відповідач незаконно здійснював відео зйомку, яка, до того ж не була надана суду як доказ примушування до звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Таланпром» - адвокат Наумова І.М. вважає вимоги позивача безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що позивач 06 квітня 2022 року написав заяву про звільнення за власним бажанням, яка була задоволена.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом № 47-П від 09 березня 2022 року ТОВ «Таланпром» на виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2022 року у справі № 585/857/21 скасувало наказ від 25 січня 2021 року № П-П-00001882 про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 31).

Заявою від 09 березня 2022 року ОСОБА_1 просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати терміном на 14 днів в зв`язку з сімейними обставинами з 9 березня 2022 року (а.с. 32).

Згідно довідки від 09 березня 2022 року дружина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , 1958 року народження, потребує стороннього догляду (а.с. 33).

Заявою від 23 березня 2022 року ОСОБА_1 просив надати йому щорічну відпустку за 2021 рік з 23 по 30 березня 2022 року у зв`язку з сімейними обставинами (а.с. 34).

Згідно акту від 31 березня 2022 року за підписом начальника служби охорони ОСОБА_2 , сторожів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на роботу з 31 березня 2022 року ОСОБА_1 не вийшов (а.с. 35).

31 березня 2022 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора ТОВ «Таланпром» заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 31 березня 2022 року. Заява позивача 04 квітня 2022 року погоджена начальником служби охорони Мокій М.О. (а.с. 40).

31 березня 2022 року начальником служби охорони ОСОБА_2 подано доповідну директору ТОВ «Таланпром» про те, що сторож ОСОБА_1 після закінчення відпустки, яка була надана йому з 23 по 30 березня 2022 року по невідомим обставинам на роботу не з`явився (а.с. 36).

01 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав директору ТОВ «Таланпром» ОСОБА_8 заяву, у якій зазначено, що через відмову в наданні повної тарифної відпустки за 2021 рік по сімейним обставинам (довідка сімейного лікаря від 09 березня 2022 року), а тільки з 23 по 31 березня 2022 року, тому просить звільнити його з роботи з обов`язковою виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 січня 2021 року по 09 березня 2022 року (а.с. 41).

Згідно акту від 03 квітня 2022 року начальника служби охорони ОСОБА_2 , сторожів ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на роботу з 03 квітня 2022 року ОСОБА_1 не вийшов (а.с. 37).

03 квітня 2022 року начальником служби охорони ОСОБА_2 подано доповідну директору ТОВ «Таланпром» про те, що сторож ОСОБА_1 згідно графіка роботи служби охорони 03 квітня 2022 року по невідомим обставинам на роботу не з`явився (а.с. 38).

04 квітня 2022 року начальник служби охорони ОСОБА_2 подав доповідну директору ТОВ «Таланпром» про те, що сторож ОСОБА_1 04 квітня 2022 року подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 31 січня 2022 року (а.с. 39).

Згідно акту від 06 квітня 2022 року сторож ОСОБА_1 відмовився вийти на роботу 06 квітня 2022 року та відмовився надати письмове пояснення про відмову приступити до роботи (а.с. 42).

У поясненнях від 06 квітня 2022 року ОСОБА_1 зазначив, що причиною його відсутності на роботі 31 березня 2022 року та 03 квітня 2022 року є те, що він перебував у відпустці з 23 березня 2022 року по 19 квітня 2022 року. Крім того, він не був ознайомлений із Законом про військовий стан, відмовляється від написання заяви на другу половину відпустки, а також що його не відкликали з відпустки з 24 березня 2022 року (а.с. 43).

06 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав директору ТОВ «Таланпром» заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням з 06 квітня 2022 року, яка погоджена з начальником служби охорони ОСОБА_2 ( а.с. 44).

Наказом № П-Т-00006601 від 06 квітня 2022 року з ОСОБА_1 припинено трудовий договір на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 6).

Заявою від 06 квітня 2022 року ОСОБА_1 просив продовжити йому відпустку по сімейним обставинам з 31 березня по 19 квітня 2022 року, а його заяви на звільнення не брати до уваги, так як все здійснено з обманом та порушенням законів (а.с. 5).

08 та 11 квітня 2022 року ОСОБА_1 звертався до Роменського РВП ГУНП в Сумській області із заявами щодо відмови секретаря взуттєвої фабрики ТОВ «Таланпром» зареєструвати заяву щодо роботи. Листом начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 26 квітня 2022 року повідомлено ОСОБА_1 , що у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення в діях секретаря ТОВ «Таланпром», його звернення вважається вирішеним та роз`яснено що він має право оскаржити рішення Роменського РВП в порядку, визначено Законом України «Про звернення громадян» до органу вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення з прийняти рішенням (а.с. 7).

Згідно розрахункового листа ТОВ «Таланпром» за березень 2022 року ОСОБА_1 оплачено заробітну пату за 8 робочих днів в сумі 1762,72 грн, а за 20 днів квітня - 4406,72 грн (а.с. 8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів здійснення з боку роботодавця примусу чи психологічного тиску з метою написання заяви про звільнення. Натомість відповідачем надано копії заяв від 31 березня 2022 року, 01 та 06 квітня 2022 року, у яких позивач неодноразово просив його звільнити за власним бажанням. На думку суду, відсутні підстави вважати, що звільнення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 38 КЗпП України, проведено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про поновлення позивача на роботі, а також похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

Позивач неодноразово ставив питання про звільнення його з роботи за власним бажанням: 31 березня 2022 року, 01 та 06 квітня 2022 року.

Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення, чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року, справа №545/2544/13-ц, провадження № 61-678св17.

Крім того, право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки. При цьому сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. Якщо підприємство домовилося з працівником про звільнення «не за угодою сторін», а «за власним бажанням», то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення (аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/2642/16-ц).

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону позивачем не доведено, що відповідач чинив будь-який тиск на позивача у день проведення наради за участю позивача 06 квітня 2022 року, наслідком чого було написання ОСОБА_1 заяви про звільнення з 06 квітня 2022 року за власним бажанням.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстави для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до роботодавця із заявою, просив його звільнити з роботи за власним бажанням, тобто за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Проте згідно наказу відповідача (а.с. 6) позивач звільнений за ст. 38 КЗпП України, проте таке формулювання не відповідає чинному законодавству. Тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні, шляхом доповнення резолютивної частини абзацом другим наступного змісту: «Вважати звільненим ОСОБА_1 за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України».

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 серпня 2022 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом другим наступного змісту:

«Вважати звільненим ОСОБА_1 за власним бажанням згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук