Справа № 175/3955/21
Провадження № 2/175/1168/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.,

при секретарі судового засідання Гонти С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначає, що від шлюбу з відповідачем є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження від 01.11.2001 року. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 23.03.2015 року. На сьогоднішній день позивач проживає зі своїм сином та він знаходиться на її утриманні. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 виповнилось 18 років. Відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2020 року було стягнуто аліменти з відповідача до 01 липня 2021 року. 16.08.2021 року було укладено договір №НСз 22 з Дніпровським державним агро-економічним університетом на навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2024 рік за спеціальністю 208 «Агроінженерія» за заочною формою навчання. ОСОБА_3 має вади здоров`я, відповідно до довідки №697 від 01.12.2020 року знаходиться на Д обліку у сімейного лікаря з діагнозом: вегетативна дисфункція по гіпертонічному типу, амбліопія, міопічний астигматизм, амбліопія анізометропічеська, ОСОБА_3 повинен постійно кожні 3 години вживати їжу, захворювання потребують постійних обмежень та вживання ліків. Окрім того, син потребує купівлі одягу, взуття, продуктів, позивач не може повністю забезпечити матеріальні потреби сина, бо має ще одного сина, проживає одна та її заробітної плати не вистачає. Через вищезазначені діагнози ОСОБА_3 не може працювати, стипендію не отримує, перебуває на матеріальному забезпеченні позивача, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Просить суд, стягнути відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Дніпровському державному агро-економічному університеті з 01.09 2021 року по 30.06.2024 рік за спеціальністю 208 «Агроінженерія» за заочною формою навчання у твердій грошовій сумі по 3000 грн, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення ним навчання чи досягнення ним 23-річного віку, в залежності від того, яка цих подій настане першою та стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

07.02.2022 року не погодившись з позовною заявою, відповідачем, через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що обгрунтовуючи свою позовну заяву позивачка зазначила, що вона проживає зі своїм сином та він знаходиться на її утриманні, що підтверджується Довідкою квартального комітету територіального округу №5 смт. Обухівка. Однак, у довідці, що додана до позовної заяви зазначено дише, що ОСОБА_1 проживає разом із синами, зокрема ОСОБА_4 , в той час як відомостей про те на чисму утриманні він перебуває вказана довідка не містить. Взагалі позовна заява не містить жодного доказу на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_3 , якому у поточному році виповниться вже 21 рік, перебуває на утриманні у своєї матері. Слід наголосити, що ОСОБА_5 навчається за заочною формою навчання, а тому не позбавлений можливості працювати та забезпечувати себе матеріально. Необхідно додати, що він активно займається спортом, є фізично розвинений, про що свідчать його фото в участі у змаганнях в мережі інтернет. У своїй позовній заяві позивачка посилається на те, що через діагноз: вегетивна дисфункція по гіпертонічному типу, ОСОБА_6 не може працювати. Однак, такі твердження позивачки не мають документального підтвердження, адже у довідки сімейного лікаря жодних застережень не має, як і не має інших доказів на підтвердження вищезазначених доводів, викладених у позові. Також треба додати, що вказаний вище діагноз жодним чином не заважає ОСОБА_6 займатися спортом, який потребує постійних навантажень, а отже не зрозуміло з яких причин він не може працювати.

Крім того, на теперішній час від повідач з теперіщньою дружиною чекають на ще одну дитину, адже ОСОБА_7 вагітна та перебуває на останньому місяці вагітності, через що не може працювати та також перебуває на утриманні відповідача. Необхідно також зазначити, що відповідач не маю постійного місця роботи, а відтак його дохід є невеликим та нестабільним. На теперішній час живе здебільшого за рахунок ведення домашнього господарства. Можливості офіційно працевлаштуватися на повний робочий день відповідач не має у зв`язку з постійними хворобами підшлункової залози, a саме: хронічного панкреатиту, гепатопанкреатична форма, ускладнений виток у черевну порожнину, гострий біліарний панкреатит, багато часу проводить в закладах охорони здоров`я, що потребує витрати значних коштів (документи про стан здоров`я додаються).

За таких обставин, на теперішній час відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки не має стабільного та достатнього доходу, а також має проблеми зі здоров`ям, крім того на його утриманні знаходиться малолітня дитина, яка постійно хворіє та вагітна дружина, яка дуже скоро народить ще одну дитину. Окрім цього, відповідач сплачує аліменти на користь позивачки на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач зазначає, що коли у нього була можливість, до вагітності теперіщньої дружини на четверту дитину, він не заперечував щодо сплати аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 , на період його навчання у Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка». Зокрема, 15 жовтня 2019 року позивачка зверталась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той час навчався у Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка на денному відділенні за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт». Під час розгляду вищезазначеного позову, відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1000,00 грн. У зв`язку з чим, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/4054/19 з відповідача було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 15 жовтня 2019 року до 01 липня 2021 року (за умови продовження навчання), які відповідачем регулярно сплачувалися. Слід також вказати, що позовна заява ОСОБА_1 не містить будь-яких доказів на підтвердження понесення нею витрат на утримання повнолітнього сина, як і отримання відповідачем, на її думку, досить великого доходу. Посилання позивачки на заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , взагалі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надання таких заяв не відповідає вимогам ЦПК, адже ці особи не є учасниками справи та не були допитані судом у якості свідків. Надана позивачкою фотокопія якоїсь об`яви, на підтвердження надання мною послуг з перевезення, взагалі не витримує жодної критики, адже навіть номер телефона, якій там зазначено вже близько 3-х років не працє.

Таким чином, позивачкою не надано доказів того, що відповідач має можливість матеріально забезпечувати повнолітнього сина ОСОБА_11 , який продовжує навчання на заочній формі та має реальну можливість самостійно заробляти гроші. За таких обставин, враховуючи скрутний фінансовий стан, відсутність постійної роботи та стабільного доходу, поганий стан здоров`я, наявність інших дітей та вагітної дружини на утриманні, наразі відповідач не має можливості платити аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_11 .

З позовної вимоги позивачки про стягнення судових витрат на правничу допомогу, неможливо встановити за яким принципом та на підставі чого нею було визначено склад та розмір цих витрат, не зазначено час, який був витрачений на виготовления документів правового характеру. Крім того витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. не відповідають складності справи.

Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бут Н.В. у судові засідання з часу відкриття провадження не з`являлись.

Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій просила перенести розгляд справи у зв`язку з воєнним станом на територіїї України та просила призначити розгляд справи після закінчення воєнного стану.

Представник позивача неодноразово не з`являсь в призначені судові засідання з невідомих суду причин, до початку останнього судового засідання подала заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в судовому засіданні по іншій справі, проте жодних підтверджень даного факту не надавала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_3 в судові засідання не з`являвся з часу відкриття провадження та не повідомляв про причини неявки.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, відповідно до матеріалів справи спрощене провадження було відкрито 01 жовтня 2021 року, а отже термін розгляду даної справи значно перевищів строк передбачений статтею та порушує принцип розгляду справ в розумні строки. Таким чином, суд вважає за можливе винести рішення по справі без участі сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 листопада 2001 року. Відповідач проживає окремо від сім`ї, син ОСОБА_6 проживає з матір`ю.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області справа №175/4054/19 від 27 січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з 15.10.2019 року і до 01 липня 2021 року ( за умови продовження навчання), допустивши по справі негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. (а.с. 10-11).

ОСОБА_3 навчається у Дніпровському державному аграрно-економічному університеті, за заочною формою навчання за спеціальністю 208 «Агроінженерія, за державним замовленням з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року, що підтверджується та Договором про підготовку здобувача вищої освіти за державним замовленням №НСз22 від 16 серпня 2021 року (а.с.14). ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 виповнилося 18 років. (а.с.14).

Відповідно до довідки ЛКК №697 ОСОБА_3 знаходиться на Д обліку у сімейного лікаря з діагнозом: вегетативна дисфункція по гіпертонічному типу, амбліопія, міопічний астигматизм, амбліопія анізометропічеська. (а.с.15)

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо у суда відсутні сумніви , щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України).

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що на даний час відповідач офіційно не працевлаштований та має розлади здоров`я, також те, що на утриманні відповідача перебуває троє неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .. Ршенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову про збільшення розміру аліментів.

Суд критично ставиться до наданих позивачем доказів про заробіток відповідача з огляду на те, що дані заяви (на а.с. 17-18) не підтверджують фактичне отримання відповідачем зазначених коштів або достовірно підтвердити даний факт.

Враховуючи викладене вище, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, з огляду на те, що ОСОБА_3 навчається за рахунок державних коштів за заочною формою навчання, а отже має можливість працевлаштуватись та заробляти кошти самостійно, адже позивачем не надано належних доказів про те, що діагноз зазначений у довідці ЛКК №697 перешкоджає працевлаштуванню спільного сина.

Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави, у зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позовних вимог, то витрати на правову допомогу не стягуються або покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 119, СК України, ст. ст. 15, 16, ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 30, 28, 44, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 121, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 223, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік