Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1786/20

Провадження № 2/943/66/2022

15 червня 2022 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Представник АТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивує тим, що відповідач не виконує належним чином зобов`язання згідно кредитного договору № 500822814 від 16.10.2019 року, за умовами якого позивач надав відповідачу споживчий кредит, розмір кредитних коштів 92899,22 гривні, процентна фіксована ставка 23%, строк кредиту 84 місяці. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Відповідач свої обов`язки щодо добровільного погашення боргу, порушував, внаслідок чого, станом на 17.07.2020 року, має прострочену заборгованість в розмірі 104702,50 грн. Просить суд стягнути суму заборгованості та суму сплаченого, при подачі позовної заяви, судового збору.

Представник позивача до суду не прибув, про час і місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, відповідно до поданого письмового клопотання, справу просить розглядати без присутності представника позивача.

Представник відповідача, адвокат Лущанець М.В. подав письмове клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, проти позовних вимог заперечив, про що раніше подав відзив на позов.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи встановлено, що 16.10.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про надання кредиту № 500822814.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Зазначеним графіком встановлено суму щомісячного платежу за кредитом, що включає суму кредиту, відсотків та комісію за розрахунково-касове обслуговування.

На підтвердження укладання кредитного договору з відповідачем було складено наступні документи:

-Оферта на укладання уґоди про надання особистого кредиту № 500822814 від 16.10.2019 року, підписана і надана до банку відповідачем (згідно ст. 641 ЦК України «оферта» - це є пропозиція укласти договір);

-Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання особистого кредиту №500822814 від 16.10.2019 року, що прийнята банком (за ст. 642 ЦК України «акцепт» - це згода, прийняття пропозиції укласти договір);

-Додаток №1 до Кредитного договору, який є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що підписаний між банком га позичальником;

-паспорт споживчого кредиту підписаний представником банку та відповідачем.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти.

Відповідач порушував умови та порядок погашення кредиту, тому згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17.07.2020 року, має прострочену заборгованість 104702,50 грн, а саме: строкова заборгованість 88168,77 грн, прострочена заборгованість 2936,28 грн, строкова заборгованість по нарахованих % та комісіях 1745,85 грн, прострочена заборгованість по нарахованих % та комісіях 10473,68 грн, штрафи 1377,92 грн.

Відповідач, не погодившись з позовними вимогами, подав відзив, де зазначив, що у відповідності до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. У відповідності до ч.1ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Однак з наданих до суду позивачем документів не вбачається, що між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, як цього вимагає ст.1055 ЦК У країни. Крім того, у анкеті-заяві відсутнє посилання на розмір процентної ставки і щодо підстав нарахування пені. Отже у даних документах не міститься підтвердження того, що подаючи Оферту на укладення Угоди про надання кредиту відповідач ознайомлений та підписав Витяг з тарифів та умови Угоди, які розміщені на сайті банку. Тому надані банком посилання на Тарифи та Угоди не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказані обставин, їх не можна вважати складовою кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору, АТ «Альфа Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживачів про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважає узгодженими Банк.

Як вбачається з матеріалів справи, у Анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення останнього на отримання кредитних коштів.

Розглядаючи вказану справу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 641ЦК України пропозицію укласти договір (оферту)може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Згідно ч. 1 ст. ст. 643 ЦК України, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Встановивши, що 16.10.2019 року Банком надано відповідь (акцепт) на пропозицію відповідача (оферту) від 16.10.2019 року на умовах, які зазначені в цій оферті, суд приходить до висновку, що таким чином, сторонами в розумінні ст. 643 ЦК України було укладено договір про надання кредиту.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надані позивачем банківські документи, що містяться в матеріалах справи суд вважає належним доказом перерахування кредитних коштів відповідачу.

Враховуючи наведене, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що кредитор виконав свої зобов`язання та фактично видав позичальнику кредит у розмірі 92899,22 грн., а позичальник в подальшому протягом певного строку частково виконував свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Клопотання відповідача на ім`я голови правління банку від 16.10.2019 року, де, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 у зв`язку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за акцептом/офертою № 501115213 від 25.02.2019 року, просить розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 92899,22 грн, для погашення заборгованості за попереднім кредитом, суд вважає, як визнання останнім кредитного договору та взяття на себе обов`язків щодо виконання такого.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В розумінні ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 7) кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

Враховуючи наведене, немає підстав для висновку, що до правовідносин, пов`язаних з видачею/отримання/поверненням виданого ОСОБА_1 кредиту за договором № 500822814 від 16.10.2019 року не поширюється Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10.06.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

У постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла до правого висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично містить такі ж вимоги, які ї частина 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка також встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

В даних правовідносинах немає публічної пропозиції банку, на які б погодився відповідач.

Правовідносини, в даному спорі утворюються внаслідок виконання письмового договору, що складається з оферти та акцепту, а саме такий вчинений в порядку ст.ст. 641, 642, 643 ЦК України, за клопотанням відповідача.

Враховуючи все вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На виконання вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача, сплачений останнім при подачі позову, судовий збір.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 18, 89, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 554, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя с. Баймаки Золочівського (Буського) району Львівської області на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_2 , суму заборгованості за кредитним договором № 500822814 в розмірі 104702 (сто чотири тисячі сімсот дві) гривні 50 копійок та 2102 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя: Б. М. Журибіда

Повний текс рішення виготовлено 24 червня 2022 року.