КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/972/18 Головуючий 1 інстанція - Кравченко Л.М.
Провадження №22/824/5431/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійник В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 669-к від 11.069.2015 рокупро його звільнення за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ № 669-к від 11.069.2015 року про його звільнення винесено без врахування наявності у нього тяжкохворої дружини, відсутності на робочому місці з поважних причин не більше півтори години, а тому вважає стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. таким, що передбачено 237-1 КЗпП України.

Рішенням Васильківського міськрайлоного суду Київської області від 03 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при розгляді справи та прийнятті рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Просить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Від Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» в особі представника Олександрова Олексія Петровича надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає її необґрунтованою, безпідставною, а доводи такими, що не знаходять жодного нормативно-правового підтвердження, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач плутається у своїх поясненнях щодо причин відсутності, що ставить під сумнів достовірність повідомленої ним інформації як щодо причин відсутності, так і щодо інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

11.05.2015 року комісією у складі завідуючого відділу кадрів Українець О.М., сторожа Голованьова В.В., сторожа Сліпченко І.В., за результатом перевірки працівників ННЦ «ІМЕСГ» на робочому місці у робочий час, складено акт № 66-к про відсутність на робочому місці 11.05.2015 р. з 10 год. до 16 год. сторожа ОСОБА_1 (а.с. 44 т. 1).

11.05.2015 року ОСОБА_1 надав пояснення, за якими 11.05.2015 року він прийняв пост о 08 год., а потім відлучився в зв`язку із погіршенням самопочуття його дружини, яка сьомий рік перебуває на систематичному гемодіалізі у Васильківській ЦРЛ, викликав лікаря. Тому був відсутній протягом півтори години (а.с. 45 т. 1).

14.05.2015 року голові профспілкової організації ННЦ «ІМЕСГ» Василенку М.О. звернуто подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за вчинення прогулу без поважних причин (а.с. 50 т. 1).

18.05.2015 року директору ННЦ «ІМЕСГ» подано колективне прохання про звільнення з посади сторожа ОСОБА_1 , з яким колектив не бажає працювати (а.с. 52 т. 1).

19.05.2015 року засіданням співробітників відділу охорони праці, пожежної безпеки та охорони ННЦ «ІМЕСГ» вирішено винести питання відносно ОСОБА_1 на розсуд профспілкового комітету, що підтверджується протоколом засідання від 19.05.2015 року. (а.с. 46 т. 1).

З огляду інформації про факт порушення трудової дисципліни сторожем ОСОБА_1 , адресованої 24.05.2015 року профспілковому комітету ННЦ «ІМЕСГ», комісією створеною розпорядженням ННЦ «ІМЕСГ» № 15 від 18.05.2015 року встановлено факт відсутності 11.05.2015 року на робочому місці сторожа ОСОБА_1 в період з 10 год. до 16 год., без попередження начальника підрозділу, з причин дворазового виклику швидкої допомоги додому до хворої дружини. Вирішено за порушення трудової дисципліни оголосити ОСОБА_1 догану (а.с. 47 т. 1).

10.06.2015 року, згідно витягу з протоколу № 17 засідання профкому ННЦ «ІМЕСГ», за результатом розгляду подання адміністрації на звільнення згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, вирішено підтримати рішення комісії, яка створена на підставі розпорядження № 15 від 18.05.2015 р. При цьому зазначили, що лише зафіксована відповідно до чинного законодавства (п. 4 ст. 40 КЗпП України) відсутність на роботі більше 3 год. є підставою для звільнення (а.с. 51 т. 1).

11.06.2015 року Наказом № 66-К ОСОБА_1 , сторожа, звільнено з 10.06.2015 року за прогул без поважних причини, п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6 т. 1).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, тому суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття З ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами».

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів поважності причин відсутності позивача на роботі 11.05.2021 року.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Судом першої інстанції також обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 77-82, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23 червня 2022 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Л.П. Сушко